Справа № 991/4208/26
Провадження 1-кс/991/4217/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року         м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023, 
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) надійшло вказане клопотання, у якому адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023, на майно:
-майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ; 
-майнові права на нежитлове приміщення № АДРЕСА_5.
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання та просив задовольнити його повністю з викладених підстав.
Старший детектив Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, надіславши при цьому слідчому судді заяву де просив про розгляд клопотання проводити за його відсутності, а також не заперечував щодо задоволення вимог адвоката ОСОБА_3 зазначених в клопотанні про скасування арешту майна. 
Крім того, до матеріалів клопотання детективом долучено копію ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 у кримінальному провадженні №52023000000000154 від 03.04.2023.
Слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд вказаного клопотання за відсутності ст. детектива НАБУ.
Дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, заслухавши адвоката, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Як слідує з наявних матеріалів, 04.01.2024 між ТОВ «ВІ-ПРО» (покупець), код ЄДРПОУ 45174949 та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав № МП-1-142 від 04.01.2024 (далі - основний договір № МП-1-142 від 04.01.2024) щодо об`єкта будівництва за будівельною адресою: м. Київ, АДРЕСА_4 стосовно приміщення: квартира АДРЕСА_2 , площею 36,25 кв.м, та складено відповідний акт приймання-передачі.
Крім того, 04.01.2024 між ТОВ «ВІ-ПРО» (покупець), код ЄДРПОУ 45174949 та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав № МП-19079-142/1 від 04.01.2024 (далі - основний договір № МП-19079-142/1 від 04.01.2024) щодо об`єкта будівництва за будівельною адресою: м. Київ, АДРЕСА_4 стосовно нежитлового приміщення № 142/1, поверх 26, площею 28,74 кв.м, та складено відповідний акт приймання-передачі.
Відповідно до платіжних інструкцій від 18.01.2024 № 6 та № 23 здійснено оплату майнових прав згідно договору № МП-1-142 від 04.01.2024 та № МП-19079-142/1 від 04.01.2024, що підтверджує повну оплату вартості майнових прав.
В подальшому, 05.09.2025 між ТОВ «ВІ-ПРО» (первісний покупець) та фізичною особою ОСОБА_4 (новий покупець) укладено договір про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) за основним договором № МП-1-142 від 04.01.2024, укладеним між ТОВ «ВІ-ПРО» та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (далі - договір від 05.09.2025), предметом якого є майнові права на квартиру: № 142, площею 36,25 кв.м за будівельною адресою: м. Київ, АДРЕСА_4, (далі - квартира).
А також, 05.09.2025 між ТОВ «ВІ-ПРО» (первісний покупець) та фізичною особою ОСОБА_4 (новий покупець) укладено договір про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) за основним договором № МП-19079-142/1 від 04.01.2024, укладеним між ТОВ «ВІ-ПРО» та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (далі - договір від 05.09.2025), предметом якого є майнові права на нежитлове приміщення: № 142/1, площею 28,74 кв.м за будівельною адресою: м. Київ, АДРЕСА_4, (далі - нежитлове приміщення).
Відповідно до п. 2.1. договорів від 05.09.2025, ОСОБА_4 , як новий покупець, набула всіх прав та обов`язків первісного покупця (ТОВ «ВІ-ПРО») перед ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) щодо майнових прав на квартиру та нежитлове приміщення.
Пунктом 2.4. договорів від 05.09.2025 встановлено, що цими договорами одночасно вносяться зміни до основних договорів від 04.01.2024 № МП-1-142 та № МП-19079-142/1, укладених між ТОВ «ВІ-ПРО» та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд», пов`язанні зі зміною сторони - первісного покупця на нового покупця.
Укладання додаткових договорів до основних договорів від 04.01.2024 № МП-1-142 та № МП-19079-142/1 не передбачається.
Того ж дня, 05.09.2025 на підставі договорів від 05.09.2025 між ТОВ «ВІ-ПРО» та ОСОБА_4 складено акт приймання-передачі майнових прав щодо зазначеної квартири та нежитлового приміщення.
В свою чергу, на виконання вимог п. 2.2, п. 4.1. договорів від 05.09.2025, ОСОБА_4 здійснила 05.09.2025 та 22.09.2025 оплату вартості майнових прав на вище зазначену квартиру у розмірі 1 038 077,00 грн з ПДВ на підставі основного договору № МП-1-142 від 04.01.2024 та нежитлове приміщення у розмірі 422 478,00 грн з ПДВ на підставі основного договору №МП-19079-142/1 від 04.01.2024, укладених між ТОВ «ВІ-ПРО» та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд».
З огляду на викладене, ОСОБА_4 набула статусу нового покупця майнових прав на квартиру та нежитлове приміщення перед ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) за основними договорами від 04.01.2024 № МП-1-142 та № МП-19079-142/1, з урахуванням відступлення первісним покупцем (ТОВ «ВІ-ПРО») майнових прав на користь ОСОБА_4 на підставі договору від 05.09.2025, та сплатою останньою вартості майнових прав на квартиру та нежитлове приміщення.
Як слідує з наявних матеріалів провадження, 22.09.2025 між ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) та ОСОБА_4 (новий покупець) складено акт приймання-передачі майнових прав на виконання вимог основного договору № МП-1-142 від 04.01.2024 та №МП-19079-142/1 від 04.01.2024.
Згідно із зазначеними актами приймання-передачі майнових прав, ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» передало ОСОБА_4 майнові права на квартиру та на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , для державної реєстрації прав власності та подальшого користування квартирою та нежитловим приміщенням.
Зазначеними актами приймання-передачі майнових прав від 22.09.2025 встановлено, що право власності на квартиру та нежитлове приміщення, яке підлягає державній реєстрації, ОСОБА_4 набуває в день підписання даного акту, тобто 22.09.2025.
В квітні 2026 року під час намагання вчинення реєстраційних дій з реєстрації права власності на нерухоме майно належне ОСОБА_4 , реєстратор (нотаріус) повідомив що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 12 грудня 2025 року у справі №991/12808/25, провадження № 1-кс/99/12905/25 на майнові права належні ОСОБА_4 , а саме на майнові права на квартиру АДРЕСА_4 накладено арешт. 
Наявні обставини і стали підставою звернення представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 до слідчого судді з цим клопотанням про скасування арешту з майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 .
З огляду на вказані обставини, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. 
Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з положень ст. 174 КПК України, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.
В той же час, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Таким чином, розглядаючи клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя встановлює обґрунтованість/необґрунтованість накладеного арешту та наявність/відсутність підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.
В ході судового розгляду клопотання про скасування арешту майна слідчим суддею встановлено, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023, в межах якого ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає покарання, окрім іншого, у виді конфіскації майна.
Ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 в рамках цього кримінального провадження накладено арешт із забороною органам держаної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам), щодо нерухомого майна, яке належить ТОВ «ВІ-ПРО» (код ЄДРПОУ 45174949), у тому числі, майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 .
Правовою підставою для накладення арешту відповідно до ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 є забезпечення можливої конфіскації як виду покарання. 
Арешт майна, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ст.170 КПК України). Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.
Накладаючи арешт на зазначене майно, слідчий суддя виходив із наявних у нього під час засідання в матеріалах справи документів, з яких вбачалося, що підозрюваний ОСОБА_6 є одним із засновників та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ВІ-ПРО», який володіє 100% частки його статутного капіталу.
Крім того, матеріали справи підтверджували набуття у власність ТОВ «ВІ-ПРО» майнових прав на квартиру НОМЕР_1 та нежитлове приміщення № АДРЕСА_5, що і зумовило застосування обтяжень для цього майна.
Втім, вартим уваги є те, що у відповідності до абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя зауважує, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить окремого законодавчого визначення поняття «добросовісний набувач», однак його зміст розкривається у положеннях ст. 388 ЦК України. З аналізу вказаної норми вбачається, що добросовісним набувачем є особа, яка набула майно за відплатним правочином, не знаючи та не маючи об`єктивної можливості знати про відсутність у відчужувача права на його відчуження або інші обставини незаконності такого набуття. При цьому статус добросовісного набувача презюмується відповідно до загальних засад цивільного законодавства (ст.ст. 328, 330 ЦК України), при цьому обов`язок доведення його недобросовісності покладається на сторону обвинувачення.
Накладення арешту на майно, яке було відчужено у спосіб, встановлений чинним законодавством України та перейшло у володіння до добросовісного володільця до моменту початку досудового розслідування, можливе лише за умови подолання стороною обвинувачення розриву процесуального зв`язку між таким майном і цілями кримінального провадження. У подібних правовідносинах застосовується підвищений стандарт доказування, який вимагає встановлення не лише формального зв`язку майна із кримінальним правопорушенням, але й доведення штучності, удаваності або недобросовісності його відчуження, а також обізнаності набувача про можливу протиправність такого набуття. За відсутності таких обставин втручання у право власності не відповідає вимогам обґрунтованості та пропорційності.
Разом з тим, за відсутності доказів фіктивності правочину, обізнаності набувача про можливу протиправність походження майна або його афілійованості з підозрюваним, накладення арешту фактично підміняє собою механізми цивільно-правового оспорювання правочинів та покладає надмірний тягар на добросовісного власника.
Такий підхід суперечить правовій природі арешту майна, як виключно забезпечувального заходу, щодо дотримання справедливого балансу між інтересами держави та правами власника.
Відповідно до загальних засад цивільного права, майнові права як об`єкт цивільних правовідносин є оборотоздатними та можуть бути відчужені на підставі правочинів, зокрема договору купівлі-продажу. З моменту належного укладення та виконання такого правочину відбувається перехід майнових прав до набувача, а у попереднього право володільця вони припиняються у встановленому законом порядку. Таким чином, відчуження майнових прав шляхом їх продажу на підставі відповідного договору - є юридичним фактом, що припиняє право попереднього власника (правоволодільця) на відповідний об`єкт.
У такому випадку предмет арешту як захід забезпечення кримінального провадження фактично вибуває з майнової сфери особи, щодо якої застосовано процесуальне обмеження, що виключає наявність у неї юридичного титулу на відповідні майнові права. За відсутності чинного права власності чи іншого речового права у такої особи, накладення арешту не досягає визначеної ст. 170 КПК України процесуальної мети, оскільки відсутній об`єкт, який може бути збережений, конфіскований або використаний для забезпечення цивільного позову у відповідної особи.
Відтак, слідчий суддя погоджується з доводами адвоката про те, що накладений арешт на майнові права на вищевказану квартиру та нежитлове приміщення, які на момент постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 вже були відчужені ТОВ «ВІ-ПРО» на підставі договорів від 05.09.2025 та перебували у власності ОСОБА_4 , не відповідає правовій природі цього заходу, оскільки застосовується до особи, яка не є носієм відповідного майнового права, що свідчить про відсутність предмета процесуального впливу та порушення принципів розумності, необхідності та співмірності втручання у право власності особи на майнові права.
В силу приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно (майнові права) у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити його. За змістом ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права, якщо вони не вилучені з цивільного обороту.
На підставі ст. 334 ЦК України право власності у набувача виникає з моменту передання майна або з моменту, визначеного договором чи законом. У випадку відчуження майнових прав таким моментом є належне укладення та виконання договору, що підтверджує перехід відповідного права до набувача.
Відповідно до п. 2.2. договорів від 05.09.2025 ОСОБА_4 , як новий покупець, набула майнові права на квартиру та нежитлове приміщення з дати укладання акту приймання-передачі від 22.09.2025 та оплатою 22.09.2025 вартості майнових прав у розмірі 1 038 077,00 грн з ПДВ та 422 478,00 грн з ПДВ, у свою чергу майнові права ТОВ «ВІ-ПРО» на квартиру та нежитлове приміщення були припинені з огляду на їх відступлення на користь ОСОБА_4 .
Таким чином, у разі продажу (відчуження) майнових прав на підставі цивільно-правового договору відбувається припинення майнового права у відчужувача та одночасне виникнення такого права у набувача. З моменту належного виконання правочину попередній власник втрачає юридичний титул на відповідні майнові права, що виключає можливість розгляду такого майна як такого, що перебуває у його власності чи володінні у розумінні ст. 170 КПК України, а отже - виключає правові підстави для накладення арешту на таке майно як захід забезпечення кримінального провадження.
Слід зауважити, що починаючи із 22.09.2025 майнові права ТОВ «ВІ-ПРО» були припинені, як наслідок, воно перестало бути учасником будь-яких правовідносин щодо нього в рамках даних майнових прав на квартиру та нежитлове приміщення, що виключає можливість застосування до таких майнових прав заходів забезпечення кримінального провадження в частині, що формально пов`язується з цим товариством.
Отже, станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вважає доведеним той факт, що майнові права на квартиру та нежитлове приміщення вже вибули з власності ТОВ «ВІ-ПРО» та належали ОСОБА_4 , що унеможливлює накладення арешту на таке майно як на актив особи, щодо якої здійснюється досудове розслідування.
Зважаючи на викладене, на переконання слідчого судді, арешт накладено на майно, яке не перебувало у власності особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, що виключає можливість досягнення мети арешту майна, визначеної ст. 170 КПК України.
До того ж слідчий суддя наголошує, що не можна заперечувати право фізичної особи ОСОБА_4 на захист майна лише через те, що багатоквартирний будинок на той час ще не було введено в експлуатацію. Поміж тим, арешт майна, яке вже відчужене третій особі, порушує Перший протокол до Конвенції про захист прав людини (право на мирне володіння майном).
Так, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна особа має право мирно володіти своїм майном, а втручання держави у це право допускається лише за умови законності, наявності легітимної мети та дотримання принципу пропорційності.
В ході розгляду цього клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, не є підозрюваною, обвинуваченою або іншою особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження. 
Крім того, матеріали клопотання повністю доводять твердження адвоката про те, що ОСОБА_4 набула майнові права на квартиру та нежитлове приміщення на підставі відплатного правочину, здійснила повну оплату їх вартості та не була обізнана і не могла бути обізнаною про будь-які обставини, що могли б свідчити про протиправний характер походження такого майна, що відповідає ознакам добросовісного набувача у розумінні ст. 388 ЦК України. 
За таких обставин, накладення арешту на майнові права, що належать третій особі, яка не має жодного відношення до кримінального провадження, є необґрунтованим та таким, що порушує право мирного володіння майном.
Таким чином, враховуючи, що арешт накладено на майно, яке на момент його застосування не належало ТОВ «ВІ-ПРО», відсутні будь-які правові підстави вважати його таким, що відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК України та критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, а також беручи до уваги, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем та не є учасником кримінального провадження, арешт майнових прав на вказану квартиру та нежитлове приміщення підлягає скасуванню.
Водночас, відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Таким чином, враховуючи, що арешт накладено на майнові права, які не належать ТОВ «ВІ-ПРО», що свідчить про відсутність їх зв`язку із предметом кримінального провадження, на переконання слідчого суді, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем майнових прав на квартиру та не є учасником кримінального провадження № 52023000000000154 від 03.04.2023, а тому застосований захід забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 є таким, що порушує конституційні та конвенційні гарантії ОСОБА_4 щодо вільного володіння майновими правами. При цьому, будь-які докази протилежного стороною обвинувачення не надані, а зважаючи на відсутність у ОСОБА_4 процесуального статусу у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає доведеним те, що відсутній і процесуальний зв`язок між зазначеним майном та предметом досудового розслідування.
За таких обставин, застосований арешт майнових прав на квартиру та нежитлове приміщення не здатний забезпечити жодну із цілей, передбачених ст. 170 КПК України, оскільки майно не перебуває у власності чи володінні ТОВ «ВІ-ПРО», щодо якого здійснюється кримінальне провадження, не може бути предметом конфіскації та не має процесуального значення як доказ, з огляду на відсутність належного процесуального зв`язку між майновими правами та предметом досудового розслідування.
Поряд з цим, слідчий суддя зауважує, що в жодному разі не ставить під сумнів обґрунтованість накладення арешту ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 на інше майно ТОВ «ВІ-ПРО», яке прямо чи опосередковано належить підозрюваному ОСОБА_6 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання в майбутньому, проте аргументованими є висновки адвоката ОСОБА_3 щодо скасування такого арешту в частині обмеження лише на майнові права третьої особи ( ОСОБА_4 ) на квартиру АДРЕСА_4 .
За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майнові права на вищевказану квартиру та нежитлове приміщення підлягає задоволенню. 
В решті арешт, накладений ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі №991/12808/25 на майно підозрюваного ОСОБА_6 , діє без змін.
Керуючись ст. ст. 174, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя 
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Вищого антикорупційного суду від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25, провадження № 1-кс/991/12905/25, на: 
- майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ).
- майнові права на нежитлове приміщення № 142/1 ( АДРЕСА_3 ).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя          ОСОБА_1