Справа № 298/1675/25 
Номер провадження 2/298/432/25

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Зизич В.В., за участю секретаря судового засідання Керецман Х.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в Великий Березний в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У грудні 2025 року через підсистему «Електронний суд» ТОВ «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС»» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики «Профі» №3744307019-029915 від 01.07.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.07.2024 між ТОВ «ФК «Технофінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики «Профі» №3744307019-029915, відповідно до якого останній отримав кредит у сумі 7 000,00 грн шляхом перерахування коштів на банківську картку № НОМЕР_1 зі строком повернення до 30.07.2024 включно.
За користування позикою позичальник повинен сплачувати проценти у розмірі 1,40% від суми позики, які нараховуються щоденно, починаючи з восьмого дня від моменту видачі. Відповідач зобов`язався погашати заборгованість відповідно до графіку, однак цього не зробив, грошові кошти у строк не повернув.
У зв`язку з цим утворилася заборгованість у сумі 24170,25 грн, яка складається з: 7 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1021,25 грн заборгованість за відсотками, 14000 грн заборгованість за пенею, 2149 грн. заборгованість за послуги.
Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, в якому також просить стягнути понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17.12.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У вказаний строк в ухвалі про відкриття провадження, а також станом на дату ухвалення судом рішення, відповідач не надав суду відзив на позовну заяву.
В судове засідання представник позивача повторно не з`явився, при цьому у позові просив розглядати справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
В судове засідання відповідач, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, повторно не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не подавав. Відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду з відміткою про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». В силу приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
01.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики «Профі» №3744307019-029915 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідно до пункту 2.1 Договору, позикодавець надає позичальнику, а позичальник приймає в позику грошові кошти в сумі 7 000,00 грн на умовах строковості, платності та поверненості, а позичальник, у встановлений цим договором строк на визначених умовах, зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування кредитом. Кредитні кошти надаються шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 .
За пунктом 2.3 Договору, строк кредитування за договором складає 30 календарних днів, позика має бути повернута у термін 30.07.2024 включно.
Згідно пункту 2.5 Договору, за користування позикою позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою. Розмір процентів за користування коштами складає 1.40 % від суми позики, нараховується щоденно протягом строку кредитування. День надання позики не враховується при нарахуванні процентів, день повернення позики враховується при нарахуванні процентів.
Відповідно до додатку до Договору позики «Профі» №3744307019-029915 від 01.07.2024, який є невід`ємною частиною договору, та підписаний позичальником ОСОБА_1 цифровим ідентифікатором «c39Qc1», встановлено графік платежів, обчислення загальної вартості позики та реальної річної відсоткової ставки, кількість, розмір та періодичність внесення позичальником платежів з повернення позики та сплати процентів за користування коштами, а також визначена загальна вартість позики для позичальника та реальна річна процентна ставка за договором про споживчий кредит.
За цим графіком платежів, сума кредиту за договором - 7000,00 грн, чиста сума кредиту 8871,10 грн, комісія за видачу кредиту 105,00 грн, комісія за використання 203.00 грн., проценти за користування кредитом 1563,10 грн., кількість днів у розрахунковому періоді 30.
Згідно з платіжним дорученням №12661 від 01.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Технофінанс» здійснила перерахунок коштів в сумі 6895 грн (за мінусом комісії за видачу в розмірі 105 грн) на номер картки № НОМЕР_2 , призначення платежу: 1433154587 надання позики згідно договору кредитування №3744307019-029915 від 01.07.2024.
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором, загальна сума заборгованості становить 24170,25 грн і складається з 7000 грн заборгованість за тілом кредиту, 1021,25 грн - борг за відсотками, 14000,00 грн пеня, 2149,00 грн. - послуги.
Оцінка Суду.
Судом встановлено, що спірні правовідносини, які виникли на даний час між позивачем та відповідачем є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини 1 статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини 2 статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 01.07.2024 між ТОВ «ФК «Технофінанс» та ОСОБА_1 укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором
Кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі та перерахував грошові кошти у сумі, визначеній договором на банківську карту відповідача, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.
Разом з тим, ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором не виконав, внаслідок чого у останнього за вказаним Договором утворилась заборгованість, що згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором становить 10170,25 грн., яка складається з: 7 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 1021,25 грн заборгованість за відсотками, 2149 грн. заборгованість за послуги.
Вказаний розмір заборгованості нараховано правомірно відповідно до погоджених сторонами умов договору.
Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами.
З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування. Розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідає умовам договору кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальником.
У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, однак він належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, порушивши умови кредитного договору.
При цьому суд враховує те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався і жодних доказів на спростування доводів позивача не надав.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_1 , а тому з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 10170,25 грн.
Що стосується стягнення пені, суд зазначає наступне.
Згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до абзаців 1 і 2 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Конституційний Суд України у Рішенні від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.
З огляду на викладене принцип «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) може бути застосований виключно за умови співіснування суперечливих норм одного ієрархічного рівня.
Система нормативно-правових актів України за їх юридичною силою (від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили) включає: а) Конституцію України; б) закони, кодекси України; в) підзаконні нормативно-правові акти: постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств, акти інших державних органів, розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти органів місцевого самоврядування, які містять норми права тощо.
Кодекс - єдиний, зведений, внутрішньоузгоджений нормативно-правовий акт, прийнятий вищим органом законодавчої влади у процесі нормотворчої діяльності або народом на всеукраїнському референдумі, який на основі загальних принципів регулює певну сферу суспільних відносин. Кодекс є особливим різновидом закону.
За таких обставин застосуванню в даному випадку підлягає п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася.
Оскільки пеню нараховано у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач як позичальник на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українив будь-якому випадку звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 24170,25 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 10170,25 грн., тобто 42,1 % від ціни позову.
За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає частина сплаченого судового збору у розмірі 1019,83 грн. (2422,40*42,1%).
Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн та надав квитанцію на підтвердження їх оплати. Виходячи з принципу пропорційності, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2105 грн (5 000,00 грн *42,1%).
З цих підстав, керуючись статтями 2,5,10-13,18,81,258-259,263-265,280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» заборгованість за договором позики «Профі» №3744307019-029915 від 01.07.2024 в розмірі 10170 (десять тисяч сто сімдесят) гривень 25 копійок.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» 1019 (одну тисячу дев"ятнадцять) грн. 83 коп. судового збору.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС» 2105 (дві тисячі сто п"ять) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Сторони по справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ТЕХНОФІНАНС», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Глобинська, буд.2, оф.207/2, код ЄДРПОУ 43868852.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя             В.В.Зизич