Справа № 369/1444/25
Провадження № 2/369/2881/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

29.04.2026 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючого судді Пінкевич Н.С.
при секретарі Худинець Д.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВИШНЕВОЇ МІСЬКОЇ РАДИ БУЧАНСЬКОГО РАЙОНУ КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 ОСОБА_2 (далі — позивач) звернулась до суду з позовом до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області (далі — відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері — ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті матері відкрилась спадщина на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою. Позивач є донькою померлої та спадкоємцем першої черги за законом відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України.
20 лютого 2024 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білошицької М.В. із заявою про прийняття спадщини, за результатами якої була заведена спадкова справа № 03/2024. Однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, зазначивши у листі від 08 серпня 2024 року № 61/02-14, що документи, які підтверджують право власності померлої на земельну ділянку, позивачем не надані, відомості про майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, а отримати витяг із Державного земельного кадастру не вбачається можливим.
Позивач вказала, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 796960, виданого Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 23 січня 2008 року на підставі рішення 11 сесії 5 скликання цієї сільської ради від 16 серпня 2007 року.
30 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір міни земельними ділянками, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М., зареєстрований за реєстровим номером 1955. Внаслідок укладення вказаного договору відбулась зміна технічних характеристик земельної ділянки — площі та кадастрового номера, у зв?язку з чим первісно присвоєний кадастровий номер земельної ділянки, зазначений у державному акті, втратив актуальність, а відомості про нього відсутні у Державному земельному кадастрі.
Іншим спадкоємцем першої черги — сином померлої ОСОБА_5 — 14 червня 2024 року подано нотаріально засвідчену заяву (реєстровий номер 1115 нотаріуса Білошицької М.В.) про те, що спадщину він не прийняв, на спадкове майно не претендує та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 .
Посилаючись на викладені обставини та неможливість позасудового оформлення права власності на спадкове майно, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді справи, представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов у повному обсязі. 
Відповідач до суду не з`явивсь, про час та дату повідомлявся належним чином. Причини неявки до суду не повідомлено, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. 

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Згідно з частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 24 серпня 2023 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 861.
Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 — за місяць до смерті ОСОБА_3 — помер її чоловік ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 22 липня 2023 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 733. Таким чином, на час відкриття спадщини після ОСОБА_3 її чоловік не входить до кола спадкоємців.
Позивач ОСОБА_6 є донькою спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи, тому є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до статті 1261 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 20 лютого 2024 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини — в межах цього строку.
Листом від 08 серпня 2024 року № 61/02-14 приватний нотаріус Білошицька М.В. повідомила позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з відсутністю відомостей про майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливістю отримати витяг із Державного земельного кадастру.
Судом встановлено, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 перебувала у власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 796960, виданого Крюківщинською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 23 січня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010832900005.
30 грудня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір міни земельними ділянками, посвідчений приватним нотаріусом Михальченко М.М. за реєстровим номером 1955. Внаслідок укладення цього договору технічні характеристики земельної ділянки (площа та кадастровий номер) змінились, первісний кадастровий номер, зазначений у державному акті, втратив актуальність. Зміна технічних характеристик земельної ділянки внаслідок договору міни не спростовує факту належності цієї земельної ділянки спадкодавцю на праві власності на момент смерті.
Другий спадкоємець першої черги — ОСОБА_5 , син спадкодавця — подав нотаріально засвідчену заяву від 14 червня 2024 року про те, що спадщину не прийняв, на спадкове майно не претендує та не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_6 (реєстровий № 1115 нотаріуса Білошицької М.В.).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , та що в судовому порядку за нею слід визнати право власності на спадкове майно.
Враховуючи, що нотаріус позбавлений можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину у зв?язку з невідповідністю технічних характеристик земельної ділянки даним державних реєстрів — що є наслідком укладеного у 2008 році договору міни та подальших змін у кадастрових відомостях, — суд вважає, що позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого спадкового права в порядку статті 392 ЦК України.
Відповідач відзив подав, проти задоволення позову не заперечував.
У силу ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга стаття 1274 ЦК України.
Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Враховуючи те, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_6 право власності на спадкове майно.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При цьому, з огляду на низку тверджень позивача, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_6 до Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом — задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інформація про позивача:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 29 квітня 2026 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ