СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Харків Справа № 905/20/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч. , суддя Плахов О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича (вх.№797Д/1-43) на рішення Господарського суду Донецької області від 23.03.2026 (суддя Огороднік Д.М. повний текст складено 23.03.2026) у справі №905/20/26
за позовом Фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича, Київська область, м. Біла Церква,
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод Алеко” м. Волноваха, Донецька область,
третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю “АЛЬФА-ЛІЗИНГ УКРАЇНА”, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, м. Київ,
про стягнення коштів у розмірі 223364,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Танаджи Костянтин Григорович звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Алеко» про стягнення всіх коштів, сплачених ним за Договором фінансового лізингу №826-ДП-МСБ-Ф-231 від 03.08.2021 та Графіком платежів №826-ДП-МСБ-Ф-231/1 від 03.08.2021, а саме суму першого лізингового платежу у розмірі 206423,00 грн та суму платежу у розмірі 16941,37 грн. та судові витрати.
Позов обґрунтований тим, що між Фізичною особою-підприємцем Танаджи Костянтином Григоровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» був укладений Договір фінансового лізингу №826-ДП-МСБ-Ф-231 від 03.082021, за умовами якого останнє зобов`язалися придбати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Алеко» причіп, який в подальшому передати позивачу. На виконання умов договору лізингу, позивач здійснив лізингові платежі на суму 223 364,37 грн, проте об`єкт лізингу так і не був переданий позивачу лізингодавцем до 05.01.2025. У зв`язку з неналежним виконанням лізингодавцем своїх обов`язків, щодо передання об`єкту лізингу позивачу, позивач просить стягнути в судовому порядку суму лізингових платежів з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Алеко», як з постачальника об`єкта лізингу, якого обрав сам лізингоодержувач.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/20/26 у позові відмовлено повністю.
Фізична особа-підприємець Танаджи Костянтин Григорович з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся через систему «Електронний суд» 11.04.2026 до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
1. Розглянути апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження у справі. 
2. Розглянути клопотання про долучення доказів та визнати такими, що не залежали від Позивача причини неподання знімків екрану сайту «Судова влада України» у строк, визначений ГПК України та долучити їх до матеріалів справи № 905/20/26. 
3. Скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 23 березня 2026 р. у справі №905/20/26 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовільнити: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД АЛЕКО» на користь фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича всі кошти, сплачені ним за Договором фінансового лізингу №826 ДП-МСБ-Ф-231 від 03.08.2021 р. та Графіком платежів №826-ДП-МСБ-Ф-231/1 від 03.08.2021 р., а саме суму першого лізингового платежу у розмірі 206 423 гривні та суму платежу у розмірі 16 941 гривні 37 коп. 
4. Здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було дотримано вимог чинного законодавства щодо належного повідомлення Відповідача про розгляд справи.
Апелянт зазначає, що повідомлення про розгляд справи щодо ТОВ «Завод Алеко» було розміщено саме у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції» 21.01.2026 року (знімок екрану додається). Водночас у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу», який містить більш узагальнену назву та слугує розділом для інформування учасників справ, відсутні будь-які відомості щодо розгляду справи за участю ТОВ «Завод Алеко», що унеможливлює її виявлення шляхом звичайного перегляду відповідних повідомлень (знімки екрану додаються). Зазначає, що станом на сьогодні в Україні триває повномасштабна збройна агресія Російської Федерації, а правовий режим антитерористичної операції фактично припинив своє існування, зокрема на територіях, де ведуться бойові дії або які є тимчасово окупованими. Відтак, використання окремого розділу, який формально прив`язаний до такого застарілого підходу до визначення правового статусу територій, не відповідає актуальним умовам та може вводити в оману щодо належного способу отримання інформації про судовий розгляд.
Щодо суті спору апелянт зазначає, що наявність у лізингоодержувача права звернутися з вимогою до продавця про повернення авансового платежу також передбачено у пункті 5.1.3 договору лізингу, де зазначено, що протягом строку дії Договору, за умови належного виконання Лізингоодержувачем умов даного договору, Лізингоодержувач має право вимагати від осіб, які порушують його права як Лізингоодержувача, у тому числі від Лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на об`єкт лізингу.
Враховуючи, що об`єкт лізингу не був переданий у встановлений договором строк, а Договір фінансового лізингу є розірваним у передбаченому порядку, у Позивача виникло право вимагати повернення сплачених грошових коштів.
Правомірність звернення з відповідними вимогами саме до постачальника об`єкта лізингу узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі №910/12284/22 від 07.11.2023 року, відповідно до якої лізингоодержувач має право безпосередньо звертатися до продавця (постачальника) з вимогами, що випливають із неналежного виконання останнім своїх зобов`язань.
Апелянт зазначає, що суд не застосував норми спеціального законодавства, які регулюють правовідносини фінансового лізингу, зокрема щодо відповідальності постачальника, що призвело до неправильного вирішення спору.
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував наявність судових рішень у справі №911/3322/24, які містять обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення даного спору, зокрема щодо правової природи правовідносин сторін та умов відповідальності учасників лізингової операції. Посилається на те, що неврахування висновків у вищезазначеній справі позбавляє Позивача ефективного способу захисту його порушених прав та призводить до ситуації, за якої такі права залишаються невідновленими.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026 для розгляду справи №905/20/26 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 у справі №905/20/26 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича на рішення Господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/20/26 залишено без руху, оскільки апелянтом в порушення п.2 ч.3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України до скарги не було додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у належному розмірі. Ухвалено заявнику апеляційної скарги усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Від фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича надійшло клопотання про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 17.04.2026 (вх.№4722 від 28.04.2026). До вказаного клопотання апелянт додав квитанцію Укрпошти про сплату судового збору від 27.04.2026 на суму 4020,56 грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича на рішення Господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/20/26. Витребувано з Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/20/26. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича на рішення Господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/20/26 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалено відповідачу та третій особі встановити строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів скаржнику.
01.05.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №905/20/26.
Копія вказаної ухвали направлена до електронного кабінету позивача та третьої особи.
Відповідно до ч.1 ст.285 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) судові рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.
Частиною 6 ст.242 ГПК України, передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Згідно з довідками, сформованими в комп`ютерній програмі “Діловодство спеціалізованого суду” копія ухвали суду від 29.04.2026 доставлена до електронних кабінетів позивача та третьої особи у справі 29.04.2026 о 18:54, у зв`язку з чим, враховуючи положення ч.6 ст.242 ГПК України, копія ухвали вважається врученою 30.04.2026 представнику заявника та відповідачу.
Також, враховуючи, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД АЛЕКО» є місто Волноваха Донецької області, апеляційним судом складено акт від 30.04.2026 та 04.05.2026 оприлюднено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, враховуючи положення ч.1 ст.11 Закону України “Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції”. 
Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи №905/20/26 апеляційним господарським судом.
У встановлений судом строк від відповідача та третьої особи не надійшли відзиви на апеляційну скаргу, від учасників справи не надійшло заяв і клопотань щодо суті спору.
Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило. Клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
При дослідженні матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлені такі обставини справи.
03.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Лізинг» (далі третя особа, лізингодавець) та фізичною особою-підприємцем Танаджи Костянтином Григоровичем (далі позивач, лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №826-ДП-МСБ-Ф-231, що підписаний сторонами та скріплений печаткою з боку Товариства з обмеженою відповідальністю “Альфа Лізинг Україна”, відповідно до умов якого лізингодавець на підставі замовлення об`єкта лізингу зобов`язується купити та продати лізингоодержувачу в строкове платне володіння та користування об`єкта лізингу на умовах фінансового лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується вчасно та у повному обсязі відповідно до графіку платежів сплачувати на користь лізингодавця лізингові та інші платежі, а також виконувати інші зобов`язання, визначені цим договором. 
Сторонами погоджений об`єкт лізингу (ОЛ) - транспортний засіб та/або спеціальна техніка та/або навісне (причіпне) обладнання, що передається в фінансовий лізинг на умовах цього договору та зазначається у відповідному графіку платежів та замовленні. Об`єкт лізингу належить лізингодавцю на праві власності.
Об`єкт лізингу передається лізингодавцем лізингоодержувачу за актом прийому-передачі об`єкта лізингу. Лізингоодержувач володіє та користується об`єкта лізинга протягом всього строку лізингу. При цьому, другий екземпляр ключів запалювання від об`єкта лізингу залишається у володінні лізингодавця.(п.2.3 договору).
Строк лізингу визначається сторонами в графіку платежів.Строк лізингу починає обчислюватися з дня підписання сторонами акту прийому-передачі об`єкта лізингу і закінчується в останній день користування обєкта лізинга відповідно до графіку платежів, або в день дострокового розірвання або припинення договору. Строк лізингу може бути змінений за згодою сторін, про що вносяться відповідні зміни до графіку платежів.(п.2.3 договору).
Сторони додатково визначили, що істотною умовою договору є сплата першого лізингового платежу. Зобов`язання лізингодавця з придбання об`єкта лізингу виникають після оплати лізингоодержувачем першого лізингового платежу, строк сплати якого визначений в графіку платежів (п.2.4 договору).
Лізингодавець набуває у власність об`єкт лізингу відповідно до вимог, викладених в замовленні на об`єкт лізингу і надає об`єкт лізингу в лізинг лізингоодержувачу на умрвах, передбачених цим договором.(п.3.1 договору).
Відповідно до п. 3.2 договору вибір постачальника (продавця) об`єкта лізингу здійснюється лізингоодержувачем.
Згідно з п. 3.3 договору строк передачі об`єкта лізингу лізингоодержувачу - протягом 5 робочих днів з моменту фактично постачання передачі об`єкта лізингу постачальником лізингодавцю.
Лізингодавець реєструє (перереєстровує, ставить на облік) об`єкт лізингу у відповідних органах згідно з чинним законодавством України після одержання всіх необхідних для цього документів від постачальника (продавця) та надає лізингоодержувачу свідоцтво про реєстрацію об`єкта лізингу. У разі, якщо об`єкт лізингу підлягає реєстрації і був переданий лізингоодержувачу до факту реєстрації об`єкта лізингу у відповідних інстанціях, лізингоодержувач зобов`язаний протягом 5 днів (робочих) з моменту отримання (можливості отримання) відповідної вимоги лізингодавця, надати лізингодавцю об`єкт лізингу та всі необхідні документи, в тому числі державні номерні знаки, для реєстрації у відповідних органах. В іншому випадку на нього покладається вся відповідальність за втрату права користування об`єкта лізингу, а також лізингоодержувач відшкодовує всі сплачені лізингодавцем адміністративні платежі, суми штрафів, інші витрати, які виникли в останнього у зв`язку з ненаданням об`єкта лізингу для реєстрації, а також неустойку, розмір якої встановлений даним договором. Заборона експлуатації об`єкта лізингу до моменту його реєстрації, в тому числі внаслідок ненадання лізингоодержувачем об`єкта лізингу для реєстрації, не звільняє лізингоодержувача від його зобов`язань за договором(п.3.3 договору).
Відповідно до п. 3.8 договору умовами здійснення передачі об`єкта лізингу від лізингодавця лізингоодержувачу, є зокрема, оплата першого лізингового платежу у строк, що визначений відповідним графіком платежів; відсутність заборгованості по діючим договорам фінансового лізингу та/або графіку платежів. 
Відповідно до п. 5.1.3. договору, протягом строку дії даного договору, за умови належного виконання лізингоодержувачем умов даного договору, лізингоодержувач має право вимагати від осіб, які порушують його права як лізингоодержувача, у тому числі від лізингодавця, усунення будь-яких порушень його прав на ОЛ.
Згідно з п.п. а п. 8.1.3 договору договір повністю або відповідний графік платежів може бути достроково розірвано за ініціативою лізингоодержувача, у разі прострочення передачі лізингоодержувачу об`єкта лізингу більш як на 60 календарних днів.
Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі настання випадків, передбачених підпунктами 8.1.2 та 8.1.3 (а) цього договору, сторона вважається повідомленою про відмову від договору/графіку платежів, а договір/відповідний графік платежів таким, що розірваний на 7 (сьомий) робочий день з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається.
Додатком №1 від 03.08.2021 до договору є замовлення на отримання об`єкту лізингу №826-ДП-МСБ-Ф-231/1, в якому зазначено, що фізична особа-підприємець Танаджи К.Г. просить Товариство з обмеженою відповідальністю “Альфі-Лізинг Україна” придбати з подальшою передачею лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу наступне майно: прицеп-тандем марка КТС модель PBDF18 в кількості однієї штуки за ціною 557 900 00 грн; постачальник (виробник): Товариство з обмеженою відповідальністю “Завод Алеко”; перший лізинговий платіж становить 206423,00 грн. 
Додатком №2 від 03.08.2021 до договору сторони погодили графік лізингових платежів №826-ДП-МСБ-Ф-231/1, в якому визначено загальну суму лізингових платежів на 692685,64 грн графік платежів починаючи з 30.08.2021 по 30.08.2024; перший лізинговий платіж становить 206423,00 грн.
Позивачем до матеріалів справи надані дублікати квитанцій, з яких вбачається, що відповідно до квитанції від 08.03.2021 позивачем здійснений переказ коштів в якості відшкодування вартості об`єкту лізингу по договору №826-ДП-МСБ-Ф-231/1 на суму 206423,00 грн та другий платіж відповідно квитанції від 28.09.2021 на сумму 16941,37 грн на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю “Альфі-Лізинг Україна”.
Як зазначає позивач, договір лізингу не виконаний, об`єкт лізингу не переданий позивачу.
Відповідачем та третьою особою не надано жодних доказів на підтвердження передання об`єкта лізингу позивачу в лізинг. Матеріали справи також не містять доказів придбання третьою особою об`єкта лізингу у відповідача. 
29.10.2024 та 28.11.2024 позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “Альфа-Лізинг Україна” було направлено повідомлення про відмову та розірвання договору фінансового лізингу №826-ДП-МСБ-Ф-231 від 03.08.2021 та графіку платежів №826-ДП-МСБ-Ф-231/1 від 03.08.2021, на підставі п.п.а) п.8.1.3 та п. 8.2 договору та про повернення сплачених коштів у розмірі 206423,00 грн та 16941,37 грн.
Відповіді на претензію, не надано, кошти не повернуті.
Наведені обставини стали підставою для звернення ФОП Танаджи К.Г. до господарського суду про стягнення з ТОВ “Завод Алеко” всіх коштів, сплачених позивачем за Договором фінансового лізингу №826-ДП-МСБ-Ф-231 від 03.08.2021 та Графіком платежів №826-ДП-МСБ-Ф-231/1 від 03.08.2021, а саме суму першого лізингового платежу у розмірі 206423,00 грн та суму платежу у розмірі 16941,37 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи не підтверджується порушення відповідачем (постачальником) виконання зобов`язання з повернення авансового платежу у розмірі 206423,00 грн та повернення щомісячного лізингового платежу у розмірі 16941,37 грн, оскільки відсутні докази щодо отримання відповідачем цих коштів та відповідно порушення саме відповідачем зобов`язань з повернення коштів. 
Судова колегія, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли з договору фінансового лізингу.
За змістом статті 292 Господарського кодексу України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об`єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні засоби, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Згідно з положеннями статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
Відповідно до частини першої статті 808 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Верховний Суд у постанові від 15.01.2021 у справі № 904/2357/20 зазначив, що договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору.
Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародних стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про фінансовий лізинг".
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України “Про фінансовий лізинг” (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) лізингодавець - юридична особа, яка набула у встановленому законом порядку право надавати послуги з фінансового лізингу і на підставі договору фінансового лізингу передає лізингоодержувачу у володіння та користування об`єкт фінансового лізингу; лізингоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка відповідно до договору фінансового лізингу отримує від лізингодавця об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування; продавець (постачальник) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, в якої лізингодавець набуває у власність майно на підставі договору купівлі-продажу або договору поставки для подальшої передачі лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу; фінансовий лізинг - вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону.
Пунктом 1 частини другої статті 20 Закону України “Про фінансовий лізинг” встановлено, що лізингодавець зобов`язаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.
Згідно із частиною першою статті 17 Закону України “Про фінансовий лізинг” у разі прострочення передачі лізингоодержувачу об`єкта фінансового лізингу більш як на 30 календарних днів та за умови, що договором фінансового лізингу не передбачено інший строк, лізингоодержувач до моменту передачі йому об`єкта фінансового лізингу має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця.
Для обрахунку строку прострочення не включаються дні, коли лізингоодержувач порушував свої обов`язки за договором фінансового лізингу, що призвело до такого прострочення, а також строк повідомлення лізингодавця лізингоодержувачем про односторонню відмову.
У разі якщо лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору фінансового лізингу з підстав, визначених абзацом першим цієї частини, такий договір вважається розірваним з дати, зазначеної лізингоодержувачем у повідомленні про таку відмову, але не раніше дня отримання повідомлення лізингодавцем.
У такому разі сторони звільняються від будь-яких зобов`язань за таким договором, у тому числі зобов`язань щодо сплати будь-яких платежів у зв`язку з відмовою від договору фінансового лізингу, а всі кошти (зокрема авансовий платіж), сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу, підлягають поверненню лізингодавцем не пізніше трьох робочих днів, починаючи з робочого дня, наступного за днем отримання ним повідомлення лізингоодержувача про відмову від договору фінансового лізингу.
Як зазначалось вище, відповідно до пункту 8.1 (підпункту 8.1.3 (а)) договору він може бути достроково розірвано (припинено його дію) з ініціативи лізингоодержувача у разі прострочення передачі лізингоодержувачу об`єкта лізингу більш як на 60 календарних днів.
Згідно з пунктом 8.2 договору у разі настання випадків, передбачених підпунктами 8.1.2 та 8.1.3 (а) цього договору, сторона вважається повідомленою про відмову від договору/графіку платежів, а договір/відповідний графік платежів таким, що розірваний на 7 (сьомий) робочий день з дня, наступного за днем надсилання іншою стороною відповідного повідомлення на поштову адресу та/або адресу електронної пошти, зазначену в договорі, що розривається.
Тобто, відповідно до умов підпункту 8.1.3 договору та Закону України “Про фінансовий лізинг” позивач наділений правом розірвати договір лізингу в односторонньому порядку у випадку, якщо прострочення передачі об`єкта фінансового лізингу становить більше 60 календарних днів.
Як зазначалось вище, Додатком №1 від 03.08.2021 до договору є замовлення на отримання об`єкту лізингу №826-ДП-МСБ-Ф-231/1, в якому зазначено, що фізична особа-підприємець Танаджи К.Г. просить Товариство з обмеженою відповідальністю “Альфі-Лізинг Україна” придбати з подальшою передачею лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу наступне майно: прицеп-тандем марка КТС модель PBDF18 в кількості однієї штуки за ціною 557 900 00 грн; постачальник (виробник): Товариство з обмеженою відповідальністю “Завод Алеко”; перший лізинговий платіж становить 206423,00 грн; строк лізингу - 36 місяців. 
Умовами п.2.4 договору сторони погодили, що зобов`язання лізингодавця з придбання об`єкта лізингу виникають після оплати лізингоодержувачем першого лізингового платежу, строк сплати якого визначений в графіку платежів, зокрема 30.08.2021.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до квитанції від 08.03.2021 позивачем здійснений переказ коштів в якості відшкодування вартості об`єкту лізингу по договору №826-ДП-МСБ-Ф-231/1 на суму 206423,00 грн та другий платіж відповідно квитанції від 28.09.2021 на сумму 16941,37 грн - у розміри та строки передбачені договором. Вказані кошти були перераховані Товариству з обмеженою відповідальністю “Альфі-Лізинг Україна”
Отже, позивач виконав свої зобов`язання та здійснив переказ першого лізингового платежу, що повинно було слугувати підставою для придбання лізингодавцем (третьою особою) об`єкта лізингу. 
Об`єкт лізингу передається лізингодавцем лізингоодержувачу за актом прийому-передачі об`єкта лізингу. Лізингоодержувач володіє та користується об`єктами лізингу протягом всього строку лізингу (п. 2.2 Договору).
Згідно з п. 3.3 Договору строк передачі об`єкта лізингу лізингоодержувачу протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту фактичного (-ї) постачання (передачі) об`єкта лізингу постачальником (продавцем) лізингодавцю.
Судами встановлено, що доказів передачі відповідачем об`єкта лізингу третій особі, яка є лізингодавцем, матеріали справ не містять. Тобто, в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження поставки постачальником, а саме відповідачем об`єкта лізингу лізингодавцю -третій особі, що унеможливлює встановлення початок строку, від якого слід відраховувати 5 робочих днів на поставку об`єкта лізингу третьою особою позивачу та відповідно початок строку порушення лізингодавцем строку поставки об`єкта лізингу лізингоодержувачу.
У зв`язку з відсутністю поставки об`єкту лізингу, позивач Листом від 25.10.2024, який був надісланий лізингодавцю - третій особі на адресу зазначену в договорі, а саме: м. Київ, проспект Бандери Степана, 9 (29.10.2024) та на адресу, зазначену в позовній заяві, а саме: м. Київ, проспект Бандери Степана, 16-б (28.11.2024), повідомив відповідача про розірвання Договору та просив повернути сплачені платежі.
Суд першої інстанції зазначив, що а ні відповідач, а ні третя особа не надали жодних заперечень на доводи позивача та не надали жодних доказів на підтвердження укладення договору купівлі - продажу між лізингодавцем та постачальником об`єкта лізингу та відповідно доказів виконання договору. 
Місцевий суд дійшов висновку, про відсутність виконання третьою особою перед позивачем зобов`язань по договору фінансового лізингу щодо купівлі у відповідача та передання позивачу в строкове платне користування об`єкта лізингу. 
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять доказів переказу третьою особою (лізингодавцем) коштів отриманих від позивача (лізингоодержувачем) на рахунок відповідача (постачальника об`єкта лізингу).
Суд вказав, що висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/12284/22, на які посилається позивач у своєму позові, не є релевантними у цій справі, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів укладення третьою особою договору поставки з відповідачем, доказів переказу коштів третьою особою відповідачу, виконання третьою особою своїх зобов`язань по договору, як то передача позивачу об`єкта лізингу та не містить доказів повернення коштів позивачу, які він просив повернути в листі від 25.10.2024, а також що сплачені позивачем третій особі кошти були використані в якості оплати продавцю (постачальнику), зокрема відповідачу за об`єкт фінансового лізингу до того, як лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору.
Проте, колегія суддів вважає помилковим такий висновок місцевого суду.
Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що звернення до суду з цим позовом до Відповідача зумовлено також тим, що Господарським судом м.Києва була розглянула господарська справа №911/3322/24 за позовом ФОП Танаджи Костянтина Григоровича до ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» про стягнення 223 364,37 грн. Проте рішенням суду від 01.08.2025 р. у задоволенні позову відмовлено.
Північний апеляційний господарський суд переглядаючи судове рішення суду першої інстанції у справі №911/3322/24 постановою від 04.12.2025 р. залишив рішення Господарського суду м.Києва від 01.08.2025 р. без змін.
Позивач зазначає, що підставами відмови у задоволенні вище зазначеного позову стало те, що після того, як ТОВ «Альфа-лізинг Україна» перерахувало продавцю грошові кошти, отримані ним як аванс від Підприємця, то, з огляду на відсутність доказів отримання цих грошових коштів від продавця, у суду відсутні підстави для висновку про те, що строк виконання лізингодавцем обов`язку з повернення грошових коштів, які були сплачені Підприємцем, є таким що настав.
Дослідивши зміст судових рішень у справі №911/3322/24, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду справи було стягнення з ТОВ «Альфа-лізинг Україна» на користь ФОП Танаджи К.Г. 223 364,37 грн по договору №826-ДП-МСБ-Ф-231/1.
При цьому судами у справі №911/3322/24 встановлено обставини, зокрема, що 04.08.2021 ТОВ «Альфа-лізинг Україна» перераховано 195 265,00 грн в якості авансового платежу за договором поставки на рахунок продавця об`єкта лізингу (ТОВ «Завод Алеко»), що підтверджується платіжною інструкцією №17348 від 04.08.2021.
Тобто судами у справі №911/3322/24 встановлено, що кошти, які лізингоодержувач сплатив лізингодавцу по договору №826-ДП-МСБ-Ф-231/1 були використані в якості оплати продавцю (постачальнику) в сумі 195265,00 грн. 
Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Крім того, колегія суддів зауважує що згідно з частиною третьою статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Загальновідомість того чи іншого факту може мати різні межі. Він може бути відомий у межах країни, окремої області, населеного пункту. Це об`єктивні межі загальновідомості певного юридичного факту.
Крім об`єктивних меж загальновідомість певного юридичного факту має і суб`єктивні межі: даний факт повинен бути відомий не тільки певним особам (наприклад, мешканцям населеного пункту), але й всьому складу суду, який розглядає справу.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові КГС ВС від 19.06.2018 у справі №922/3946/16.
Колегією суддів визнається як загальновідомий той факт, що в державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/) за відповідними критеріями пошуку, можна знайти судове рішення у справі, в якій приймала участь сторона спору.
В силу приписів вказаних норм закону суд не позбавлений можливості самостійно дослідити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з метою вирішення питання наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та доказів на їх підтвердження [див., зокрема, близькі за змістом висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №910/3191/20 (пункт 39.5), від 11.05.2021 у справі №923/1132/16 (пункт 56.8), від 06.07.2023 у справі №908/3413/21 (908/2098/22) (пункт 34)].
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував наявність судових рішень у справі №911/3322/24, які містять обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення даного спору, зокрема щодо правової природи правовідносин сторін та умов відповідальності учасників лізингової операції.
Колегія суддів також зазначає, що судами у справі №911/3322/24 встановлено, що у зв`язку з отриманим повідомленням про відмову від договору лізингу, лізингодавець вирішив відмовитися від договору поставки шляхом направлення відповідного повідомлення продавцю з вимогою про повернення коштів, сплачених йому в якості авансу за договором поставки, проте, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) адресою місцезнаходження ТОВ "Завод Алеко" зазначено: 85700, Донецька область, Волноваський район, місто Волноваха, вулиця Шевцової, будинок 11А, яка вже з перших днів повномасштабного вторгнення (з 10.03.2022), згідно з переліком тимчасово окупованих територій, була окупована російськими військами. У зв`язку з чим офіційне листування з ТОВ "Завод Алеко", неможливе. Крім того, ані в Реєстрі, ані в договорі поставки не зазначено електронної адреси продавця, що також унеможливлює реалізацію лізингодавцем свого права на відмову від договору поставки.
Відповідно до частини першої статті 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частини 2 статті 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Це означає, що основні положення про найм (оренду) поширюються на договір лізинг, а загальні положення купівлю-продаж на відносини, пов`язані з лізингом, зокрема, на відносини між лізингоодержувачем та лізингодавцем; лізингодавцем та постачальником майна; лізингоодержувачем та постачальником майна. Однак, ці положення застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законом. Закон може встановити інші правила щодо договору лізингу та відносин, пов`язаних з лізингом.
Загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародних стандартів у цій сфері визначає Закон України "Про фінансовий лізинг".
Відповідно до цього Закону відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених законами України з питань регулювання діяльності з надання фінансових послуг, цим Законом та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (стаття 3).
За загальними положеннями про купівлю-продаж продавець зобов`язаний передати покупцеві майно, що відповідає умовам договору купівлі-продажу. А частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, за загальним правилом у правовідносинах, пов`язаних з купівлею-продажем, право вимагати повернення суми попередньої оплати від продавця має покупець, якщо має місце прострочення поставки товару.
У статті 808 Цивільного кодексу України визначено, що якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Ремонт і технічне обслуговування предмета договору лізингу здійснюються продавцем (постачальником) на підставі договору між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником).
Аналогічні положення закріплені у статті 8 Закону України "Про фінансовий лізинг":
протягом строку дії договору фінансового лізингу лізингоодержувачу забезпечується захист належних йому відповідно до закону та/або договору фінансового лізингу прав щодо об`єкта фінансового лізингу з дотриманням при цьому захисту встановлених законом та/або договором фінансового лізингу прав лізингодавця(ч.1);
якщо відповідно до договору фінансового лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору фінансового лізингу здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язань щодо строку, якості, комплектності, справності предмета договору фінансового лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору фінансового лізингу здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов`язаннями щодо продажу (поставки) предмета договору фінансового лізингу (ч.3);
ремонт і технічне обслуговування об`єкта фінансового лізингу здійснюються продавцем (постачальником) або іншою особою, визначеною договором купівлі-продажу (договором поставки), за яким лізингодавець набув у власність об`єкт фінансового лізингу, на підставі такого договору або на підставі окремого договору, укладеного між лізингоодержувачем та продавцем (постачальником) (ч.5).
Цей перелік правопорушень не є вичерпним, про що свідчить сполучник "тощо", вжитий наприкінці речення частини першої статті 8 Закону України від 4 лютого 2021 року № 1201-IX "Про фінансовий лізинг" та статті 808 Цивільного кодексу України, тому сторони, керуючись принципом свободи договору, можуть врегулювати у договорі лізингу й інші права лізингоодержувача стосовно постачальника (продавця), якщо предмет лізингу не поставлений або поставлений із прострочкою чи не відповідає договору поставки.
Договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі (частина 1 статті 636 Цивільного кодексу України).
Отже, у випадку непрямого лізингу, коли лізингодавець не є продавцем об`єкта лізингу, договір купівлі-продажу між лізингодавцем та продавцем є договором на користь третьої особи - лізингоодержувача, перед яким продавець (постачальник) несе відповідальність за порушення зобов`язання щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Аналогічний підхід застосовано і в Конвенції про міжнародний фінансовий лізинг, відповідно до якої обов`язки постачальника за договором поставки також стосуються лізингоодержувача, як це було б, якби лізингоодержувач був стороною цього договору і якби обладнання необхідно було постачати безпосередньо лізингоодержувачеві. Однак постачальник не несе відповідальності перед лізингодавцем та лізингоодержувачем за один і той самий збиток (частина 1 статті 10).
Колегія суддів звертає увагу на те, що за договором лізингу, що укладений між сторонами у справі, лізингодавець не несе відповідальність перед Лізингоодержувачем за порушення продавцем строків постачання (передачі) об`єкту лізингу (п. 10.13. договору).
Як вже зазначалось, частина 2 статті 693 Цивільного кодексу України регулює загальні положення про договір купівлі-продажу та наслідки не передання попередньо оплаченого товару.
Водночас стаття 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначає особливості правового регулювання наслідків не передання товару, що є об`єктом фінансового лізингу, оплаченого шляхом здійснення авансового платежу, а також особливості порядку та строків повернення цього платежу.
Зокрема, частина 1 цієї статті встановлює, що:
- у разі прострочення передачі лізингоодержувачу об`єкта фінансового лізингу більш як на 30 календарних днів та за умови, що договором фінансового лізингу не передбачено інший строк, лізингоодержувач до моменту передачі йому об`єкта фінансового лізингу має право відмовитися від договору фінансового лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця. Для обрахунку строку прострочення не включаються дні, коли лізингоодержувач порушував свої обов`язки за договором фінансового лізингу, що призвело до такого прострочення, а також строк повідомлення лізингодавця лізингоодержувачем про односторонню відмову (абзац перший);
- у разі якщо лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору фінансового лізингу з підстав, визначених абзацом першим цієї частини, такий договір вважається розірваним з дати, зазначеної лізингоодержувачем у повідомленні про таку відмову, але не раніше дня отримання повідомлення лізингодавцем (абзац другий);
- у такому разі сторони звільняються від будь-яких зобов`язань за таким договором, у тому числі зобов`язань щодо сплати будь-яких платежів у зв`язку з відмовою від договору фінансового лізингу, а всі кошти (зокрема авансовий платіж), сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу, підлягають поверненню лізингодавцем не пізніше трьох робочих днів, починаючи з робочого дня, наступного за днем отримання ним повідомлення лізингоодержувача про відмову від договору фінансового лізингу (абзац третій);
- у разі якщо об`єкт фінансового лізингу не передано лізингодавцю продавцем (постачальником), а лізингодавець використав кошти (зокрема авансовий платіж), отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) за цей об`єкт фінансового лізингу до того, як лізингоодержувач скористався своїм правом односторонньої відмови від договору фінансового лізингу, лізингодавець повинен письмово повідомити продавця (постачальника) про таку відмову протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення лізингоодержувача про односторонню відмову від договору фінансового лізингу і повернути лізингоодержувачу кошти (зокрема авансовий платіж) не пізніше трьох робочих днів з дня повернення коштів лізингодавцю продавцем (постачальником), який зобов`язаний повернути лізингодавцю кошти, отримані від такого лізингодавця, протягом трьох робочих днів з дня отримання повідомлення лізингодавця (абзац четвертий).
Здійснивши порівняльний аналіз положень частини 1 статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг", колегія суддів дійшла висновку, що Закон визначає різні строки виконання зобов`язання лізингодавцем щодо повернення коштів (зокрема, авансового платежу).
Так, абзаци 1 та 2 частини 1 статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" в цілому встановлюють загальне право лізингоодержувача розірвати договір фінансового лізингу в односторонньому порядку, якщо лізингодавець не передав йому об`єкт лізингу у встановлений строк, та умови реалізації цього права.
У третьому абзаці закріплена норма, що визначає загальний наслідок такого розірвання, а саме: обов`язок лізингодавця повернути кошти сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу не пізніше трьох робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу.
Стосовно цієї норми правові норми, що закріплені у абзаці четвертому, є спеціальними, що підлягаю переважному застосуванню.
Цей абзац стосується випадку, коли лізингодавець використав кошти, отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) за об`єкт фінансового лізингу, і об`єкт фінансового лізингу не передано лізингодавцю продавцем (постачальником).
У такому випадку строк настання обов`язку лізингодавця обумовлений (пов`язаний) з поверненням коштів лізингодавцю продавцем (постачальником). Зокрема, лізингодавець повинен виконати такий обов`язок у триденний строк, що обраховується не з дня отримання повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу, як це передбачено у третьому абзаці, а з дня повернення коштів лізингодавцю продавцем (постачальником).
Водночас у такому разі лізингодавець повинен обов`язково письмово повідомити продавця (постачальника) про односторонню відмову лізингоодержувача від договору фінансового лізингу.
Підсумовуючи викладене, суд вказує, що:
- у правовідносинах, що виникають з договору непрямого лізингу, лізингоодержувач має право вимагати від продавця виконання його зобов`язань за договором купівлі-продажу, навіть якщо безпосередньо не є стороною такого договором;
- у справі, що розглядається, наявність у лізингоодержувача права звернутися з вимогою до продавця про повернення авансового платежу передбачено у пункті 5.1.3 договору лізингу, який недійсним не визнавався;
- у разі, якщо лізингодавець не отримав від продавця об`єкт лізингу, а вже перерахував продавцю кошти, отримані від лізингоодержувача, то відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець повинен повернути лізингоодержувачу всі гроші, сплачені ним за договором, протягом трьох робочих днів після того як продавець поверне лізингодавцю гроші. Тобто виникнення у лізингодавця зобов`язання стосовно лізингоодержувача обумовлено (пов`язано) з фактом повернення коштів лізингодавцю продавцем (постачальником), якого обрав лізингоодержувач. У такому разі права лізингоодержувача не порушуються, оскільки він має можливість реалізувати право на позов до постачальника, який прострочив поставку товару;
- у розумінні статей 530, 612 Цивільного кодексу України у системному взаємозв`язку з нормами частини першої статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання перед лізингоодержувачем щодо повернення авансового платежу, що обумовлює право останнього вимагати повернення авансового платежу від лізингодавця, якщо він отримав кошти від продавця, повідомленого про односторонню відмову від договору фінансового лізингу, але не виконав свій обов`язок і не повернув їх у триденний строк лізингоодержувачу. У такому разі лізингоодержувач має право вимагати повернення авансового платежу від лізингодавця. Лізингоодержувач має таке право також, якщо прострочення передачі об`єкта фінансового лізингу є наслідком порушення лізингодавцем своїх обов`язків за договором.
Зі встановлених колегією суддів обставин справи вбачається, що вибір продавця за договором лізингу здійснив саме лізингоодержувач.
У такому випадку між сторонами укладено договір непрямого лізингу, у зв`язку із чим продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо, що відповідає вимогам частини 1 статті 808 Цивільного кодексу України та положенням частин 1, 3 статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг".
Абзац 4 частини 1 статті 17 Закону України "Про фінансовий лізинг" чітко визначає, що коли об`єкт фінансового лізингу не передано лізингодавцю продавцем (постачальником), а лізингодавець вже використав кошти (зокрема авансовий платіж), отримані від лізингоодержувача, для сплати продавцю (постачальнику) до односторонньої відмови від договору фінансового лізингу, то продавець (постачальник) має повернути аванс лізингодавцю, а лізингодавець після отримання цих коштів зобов`язаний їх повернути не пізніше трьох робочих днів лізингоодержувачу.
Аналогічні за змістом висновки були зроблені Верховним Судом у постановах від 07.11.2023 у справі № 910/12284/22 та від 12.12.2024 у справі № 910/6131/23.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача до відповідача на суму 195265,00 грн, тобто в межах суми коштів, яку ТОВ «Альфа-лізинг Україна» перерахувало в якості авансового платежу за договором поставки на рахунок продавця об`єкта лізингу ТОВ «Завод Алеко» згідно платіжної інструкції №17348 від 04.08.2021.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. В частині стягнення з відповідача 28099,37 грн. в позові слід відмовити.
При цьому, колегія суддів оцінює критично твердження апелянта щодо неналежного повідомлення відповідача судом першої інстанції.
Як зазначалось вище, згідно даних ЄДРЮОФОПГФ, місцезнаходженням відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД АЛЕКО» є місто Волноваха Донецької області, а Господарським судом Донецької області 21.01.2026 оприлюднено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у розділі «Повідомлення для учасників судового процесу, які знаходяться в зоні проведення антитерористичної операції», враховуючи положення ч.1 ст.11 Закону України “Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції”. 
Позивач вважає таке повідомлення неналежним, оскільки станом на сьогодні в Україні триває повномасштабна збройна агресія Російської Федерації, а правовий режим антитерористичної операції фактично припинив своє існування, зокрема на територіях, де ведуться бойові дії або які є тимчасово окупованими.
Натомість колегія суддів зазначає, що ЗУ “Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції” є чинним, у нього вносились зміни та доповнення, та саме цим Законом визначено порядок повідомлення учасників справи, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях. Сайт Господарського суду Донецької області містить відповідну вкладку для розміщення таких повідомлень, яка має назву наведеного Закону.
Відтак судом першої інстанції здійснено належне повідомлення відповідача. Колегія суддів звертає увагу апелянта, що матеріали справи не містять офіційної електронної адреси відповідача. Згідно даних ЄДРЮОФОПГФ щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД АЛЕКО» ЄДРПОУ 32745773 у графі Інформація для здійснення зв`язку не зазначено жодної електронної адреси відповідача.
Відтак, доводи апелянта щодо неналежного повідомлення відповідача судом першої інстанції не знайшли своє підтвердження.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У даному випадку Східний апеляційний господарський суд зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п.3 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Донецької області від 23.03.2026 у справі №905/20/26 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Алеко» (85700, Донецька область, Волноваський р-н, м. Волноваха, вул. Шевцової, будинок 11А, ЄДРПОУ 32745773) на користь фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) суму першого лізингового платежу у розмірі 195265,00 грн. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Алеко» (85700, Донецька область, Волноваський р-н, м. Волноваха, вул. Шевцової, будинок 11А, ЄДРПОУ 32745773) на користь фізичної особи-підприємця Танаджи Костянтина Григоровича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) 2929,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 3514,81 грн судового збору за подання апеляційної скарги. 
Видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя О.В. Плахов