ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №590/1185/25 
Номер провадження 22-ц/816/1965/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Щербаченко М. В. (суддя-доповідач), суддів Сидоренко А. П. , Сізова Д. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом ФЕДОСІНИМ Артемом Вікторовичем, на рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 20 лютого 2026 року у складі судді Деркача І.М., ухваленого в селищі Ямпіль, повний текст якого складений 24 лютого 2026 року, 
у цивільній справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
У грудні 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулося до суду з указаним позовом.
Позов мотивований тим, що 09.10.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі - ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_2 був укладений договір № 3311318 в електронній формі, відповідно до якого відповідачці було надано кредит у розмірі 3000 грн зі сплатою процентів 1125 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, розмір базової процентної ставки - 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Умовами договору передбачена можливість збільшення строку користування кредитними коштами.
ТОВ «МІЛОАН» 26 січня 2022 року відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 3311318. 
Крім того, 22 вересня 2021 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі - ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ») та ОСОБА_2 укладено договір № 77783941 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідачка отримала позику у розмірі 4000 грн 00 коп. зі сплатою процентів у розмірі 1,99%, які нараховуються за кожен день користування позикою.
ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 26.01.2022 був укладений договір № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого указане Товариство відступило  ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77783941. 
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем був укладений договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі права вимоги до ОСОБА_2 за договорами № 77783941 від 22.09.2021 та №3311318 від 09.10.2021. 
Загальний розмір заборгованості відповідачки за договором № 3311318 від 09.10.2021 станом на дату формування позовної заяви становить 14 925 грн 00 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 3000 грн 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги- 11 595 грн; заборгованість за комісіями - 330 грн.
Загальний розмір заборгованості відповідачки за договором № 77783941 від 22.09.2021 станом на дату формування позовної заяви становить 13 423 грн 30 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 4000 грн 00 коп., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги- 9422 грн 65 коп.; 3% річних - 0,65 грн.
Посилаючись на указані обставини, просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за указаними договорами у розмірі 28 348 грн 30 коп. та судові витрати.
Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 20 лютого 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики № 77783941 від 22.09.2021 у сумі 13 423 грн 30 коп., з яких: 4000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9422 грн 65 коп. заборгованість за нарахованими процентами, 0 грн 65 коп. 3 % річних та за договором про споживчий кредит № 3311318 від 09.10.2021 у сумі 14 925 грн, з яких: 3000 грн 00 коп. заборгованість за тілом кредиту, 11 595 грн заборгованість за нарахованими процентами, 330 грн 00 коп. заборгованість за комісією. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено укладення відповідачкою договорів через особистий кабінет на вебсайті позикодавців в електронному вигляді шляхом подання заявки на отримання позики, в яких вказала свої персональні дані. Договори були підписані із застосуванням одноразового ідентифікатора, що був надісланий відповідачці позикодавцями засобами зв`язку, що свідчить про наявність волі ОСОБА_2 на їх укладення. Сторони узгодили розмір кредиту, строк та умови кредитування.
Відповідачка отримала кошти від первісних кредиторів, але не повернула їх та не сплатила проценти. Розмір нарахованих відсотків суд вважав таким, що відповідає умовами укладених договорів, які також передбачають право кредитора нараховувати відсотки за стандартною ставкою в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. Місцевий суд вважав доведеним перехід права вимоги до відповідачки за договорами позики, у тому числі і факт проведення оплати за договорами відступлення вимоги. Відповідачка, заперечуючи проти позову, не виконала обов`язок покладений на неї статтею 81 ЦПК України, не довела заперечення відповідними доказами, не спростувала розмір заборгованості, не довела її погашення.
З урахуванням викладеного, суд вважав, що право позивача порушене і підлягає захисту, а тому, відхиливши доводи відповідачки щодо пропуску позовної давності, вважав необхідним стягнути заявлену суму заборгованості за договорами позики у загальному розмірі 28 348 грн 30 коп.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
22 березня 2026 року адвокат Федосін А.В. в інтересах відповідачки ОСОБА_2 подав через електронний кабінет апеляційну скаргу в електронній формі, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи; обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 20 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі; здійснити новий розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було належним чином доведено укладення кредитних договорів з відповідачкою, а також цілісність та незмінність наданих позивачем у форматі PDF кредитних договорів та додатків до них. Так само вважає, що позивачем не доведено обставину отримання відповідачкою грошових коштів, оскільки з наданих банками документів неможливо установити відправника грошових коштів, а також їх призначення, у наданих виписках міститься лише грошова сума коштів. Розрахунки заборгованості не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договорів саме на тих умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, отже не є належним доказом наявності заборгованості. Надані позивачем довідки не можуть бути доказами перерахування грошових коштів, оскільки вони не є первинними документами. Довідка ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» не містить власноручного підпису директора. Розмір грошових сум, які позивач просить стягнути з відповідача не відповідає розміру вимог, які передавалися за договором факторингу та відступлення права вимоги. Крім того, у позивача відсутнє право вимагати до стягнення грошові суми строк сплати яких не настав станом на дату укладення договорів факторингу. Матеріали справи не містять доказів того, відповідачка була повідомлена про заміну кредитора відповідно до вимог статті 516-518 ЦК України та положень зазначених договорів.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилався на те, що довідка про ідентифікацію, яка містить всю необхідну інформацію щодо здійсненого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належним доказом вчинення позичальником підписання кредитного договору в електронній формі згідно вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Факт перерахування грошових коштів підтверджується наданими квитанцією, довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС», а також інформаційними довідками банку та виписками про рух коштів по рахунку. Відсотки було нараховано кредиторами правомірно відповідно до умов договорів в межах строку їх дії з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації. Докази повідомлення позичальника про відступлення права грошової вимоги наявні в попередніх кредиторів, а тому, оскільки такі докази не витребовувались та відповідачка не надала доказів сплати боргу на користь попереднього кредитора сум боргу за договором, позивач є належним кредитором за договорами кредиту, тому це не може нести негативних наслідків для позивача.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
22.09.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою укладено договір позики № 77783941, який підписаний ОСОБА_2 електронним підписом одноразовим ідентифікатором u397h8xrLu (а.с. 27, том 1). 
Сума позики - 4000 грн 00 коп., строк позики (строк договору) - 30 днів, процентна ставка (базова) - 1,99% в день (фіксована), дата повернення позики - 22.10.2021, знижена процентна ставка - 0,01% в день (застосовується відповідно до Програми лояльності), процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) - 2,70% (не застосовується в період карантину), пеня - 2,70% в день (не застосовується в період карантину).
Згідно з розрахунком заборгованості, проведеним ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», заборгованість відповідачки за указаним договором №77783941 станом на 22.02.2022 становить 13 422 грн 65 коп., з яких: заборгованість за сумою позики - 4000 грн, нараховані проценти 9950 грн, сплачені проценти - 527 грн 35 коп. (а.с. 39-41, том 1). 
Також ОСОБА_2 09.10.2021 року на сайті miloan.ua заповнила Анкету-заяву на кредит №3311318, яка окрім, умов кредитування, містить її персональні дані (дату народження, номер та серію паспорту громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації, місце роботи тощо) (а.с. 17, том 1).
Цього ж дня 09.10.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_2 укладений договір про споживчий кредит № 3311318 в електронній формі, і який містить ті ж самі персональні дані відповідачки, які указані в Анкеті-заяві на кредит №3311318 (а.с. 10-15, том 1).
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН» акцепт договору позичальником здійснено одноразовим ідентифікатором F35853 надісланим відповідачці на номер телефону НОМЕР_1 (а.с.23, Т. 1).
Сума кредиту - 3 000 грн, кредит надається строком на 30 днів з 09.10.2021 року. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 08.11.2021 року.
Комісія за надання кредиту 330 грн, яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1). 
Проценти за користування кредитом - 1125 грн, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. (п. 1.5.2 договору).
Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).
Відповідно до п. 2.2.3 договору проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і меншою за стандарту (базову) ставку, встановлену п. 1.6 договору (за умовами акцій, програм лояльності тощо). Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах згідно п. 2.3.1.2 продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою, встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартною (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника.
Пунктом 2.3.1.2 передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах:
Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом. 
Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6 договору.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) процентною ставкою передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні частини другої статті 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «МІЛОАН» станом на 07.01.2022 заборгованість відповідачки за кредитним договором № 3311318 становить 10 575 грн 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 3000 грн; заборгованість за процентами - 7245 грн; заборгованість за комісії - 330 грн (а.с. 25-26, том 1).
26.01.2022 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу за № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого та реєстру боржників від 26.01.2022, ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позичальників за договорами, у тому числі до ОСОБА_2 за кредитним договором № 3311318 у розмірі 10 575 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3000 грн; заборгованість по процентам - 7245 грн, заборгованість по комісії - 330 грн (а.с. 47-63, том 1).
22.02.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до умов якого первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 153 662 582 грн 15 коп., а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту, і стає новим кредитором за договорами позики, укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 64-72, том 1).
Відповідно до п. 6.1.4 Договору факторингу № 22/02/2022 право вимоги переходить до фактора після здійснення повного фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 2), який є підтвердженням передачі фактору права грошової вимоги до боржників, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.
Позивачем надано платіжне доручення № 333740001 від 23 лютого 2022 року про здійснення ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» оплати згідно договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022 без ПДВ на суму 6 382 999 грн 39 коп. (а.с. 73, том 1).
22.02.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» підписано акт приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022, (а.с. 75, Т. 1).
Відповідно до Реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 22/02/2022 від 22.02.2022 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідачки за договором № 77783941 на суму 13 422 грн 65 коп., з яких: 4000 грн -заборгованість за тілом; 9422 грн 65 коп. - заборгованість за процентами (а.с. 79, том 1).
10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» був укладений договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого та реєстру боржників від 10.01.2023, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги до позичальників за договорами, у тому числі до ОСОБА_2 за договором № 3311318 на загальну суму 14 925 грн, з яких: 3000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 11 595 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 330 грн - заборгованість за комісіями (а.с. 99, том 1); та за договором №77783941 на суму 13 423 грн 30 коп., з яких: 4000 грн - заборгованість за основним зобов`язанням; 9422 грн 65 коп. - заборгованість за нарахованим процентами; 0 грн 65 коп. - відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно із статтею 625 ЦК України (а.с. 100, том 1).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Згідно із частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо у зобов`язанні установлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
З матеріалів справи установлено, що Договір про споживчий кредит № 3311318 між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладений 09.10.2021 в електронній формі та підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Договір позики № 77783941 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) між первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою укладений 22.09.2021 також в електронній формі та підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». 
Сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та договору позики, у тому числі щодо строку кредитування та строку надання позики відповідно, відсотків за користування кредитом та позикою, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорах, які відповідачка підписала в електронному вигляді.
Указаний договір відповідно до вимог статті 628 ЦК України є обов`язковим до виконання кредитором та позичальником. 
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України)
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Оскільки між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 26.01.2022 року укладений Договір факторингу № 26-01/2022-83, а в подальшому - між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем 10.01.2023 укладений договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, тому відповідачка несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором № 3311318 перед новим кредитором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.
Також оскільки між первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 22.02.2022 року укладений Договір факторингу № 22/02/2022, а в подальшому - між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та позивачем 10.01.2023 укладений договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, тому відповідачка несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за договором позики № 77783941 перед новим кредитором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.
Позиція апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги про не доведення укладення договорів та отримання відповідачкою кредитних коштів 
У справі, яка переглядається, Анкета-заява на кредит № 3311318 від 09 жовтня 2021 року містить докладну інформацію щодо особи відповідачки, зокрема, дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також відомості про місце роботи, розмір доходу. 
Договір про споживчий кредит № 3311318 між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою укладений в електронній формі та підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
Одноразовий ідентифікатор був направлений на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який у кредитному договорі та анкеті-заяві, був зазначений відповідачкою, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію (а.с. 23, т. 1).
Так само щодо договору позики № 77783941, указаний договір, окрім умов надання коштів у позику, містить інформацію щодо особи відповідачки, зокрема дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта тощо. Указаний договір між первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачкою укладений в електронній формі та підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
Апеляційний суд погоджується з доводами відзиву на апеляційну скаргу, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайти ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договори між відповідачкою та первісними кредиторами не був би укладений.
Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог було надано копію квитанції ТОВ ФК «ЕЛАЄНС» від 09.10.2021 про перерахування відповідачці ТОВ «МІЛОАН» 09.10.2021 кредитних коштів у сумі 3000 грн за договором № 3311318. Крім того, указана обставина підтверджується  також листом АТ «ТАСКОМБАНК» від 10.02.2026 та випискою по рахунку.
Перерахування відповідачці ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» коштів за договором позики № 77783941 підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 07.11.2025, довідкою АТ «УКРСИББАНК» від 05.02.2026 та випискою за картковим рахунком клієнта.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що довідка ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 07.11.2025 не містить власноручного підпису директора не є підставою для визнання недопустимим її як доказу, оскільки указана довідка підписана удосконаленим електронним підписом директора указаного Товариства ОСОБА_3 за допомогою Сертифікату виданого КНЕДП ППС, що підтверджується протоколом перевірки підпису за допомогою онлайн сервісу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 12.11.2025 року (а.с.34, 35, том 1). 
У пункті 20 Договору позики № 77783941 як рахунок позичальника указана картка № НОМЕР_2 , яка відповідно до інформації наданої АТ «УКРСИББАНК» на виконання ухвали суду від 27.01.2026 року належить відповідачці ОСОБА_2 , і саме на цей картковий рахунок 22 вересня 2021 року була зарахована позика в сумі 4000 грн 00 коп. (а.с.211-213, том 1).
Також необхідно зауважити, що доводи апеляційної скарги відповідачки по суті зводяться до заперечень обставин, на які посилається позивач через їх недоведеність на його думку. 
Частина 3 статті 12 ЦПК України зобов`язує сторін довести обставини, на які вони посилається як на підставу не тільки своїх вимог, а і заперечень.
Натомість відповідачка не надала суду жодних доказів, які б могли підтвердити її доводи та заперечення вимог позивача стосовно неукладення договорів, неотримання кредиту та позики тощо.
Відповідачка не посилалася на те, що її персональні дані були використані неправомірно для укладення договорів від її імені. Також матеріали справи не містять доказів, що вона зверталася до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї протиправних дій.
Жодних розумних пояснень наявності в Анкеті-заяві від 09.10.2021 року, договорі про споживчий кредит № 3311318 та договорі позики № 77783941 персональних даних відповідачки, які чітко ідентифікують її як учасника правочину, остання не надала. 
Також відповідачка на підтвердження своїх доводів не надала належних доказів, щоб могли підтвердити, що їй не видавалась картка № НОМЕР_3 , на яку 09.10.2021 року відповідно до наданої позивачем довідки ТОВ «Елаєнс» була зарахована позика в сумі 3000 грн 00 коп. за договором № 3311318 від 09.10.2021 року (а.с.24, том 1). 
Така позиція відповідачки стосовно заперечень фактів укладення вказаних договорів та отримання кредиту суперечить принципу змагальності цивільного судочинства, який закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України. Її заперечення у вигляді ствердження негативних фактів (неукладення договору, неотримання коштів) не можуть вважатися доведеними, допоки інша сторона їх не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Таким чином, ураховуючи сукупність доказів, що містяться в матеріалах справи, а також процесуальну позицію відповідачки, з урахуванням стандарту доказування «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» виконали свої обов`язки за договорами щодо надання відповідачці грошових коштів, а ОСОБА_2 не виконала обов`язку з повернення отриманих коштів. 
Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суду були надані копії договорів у PDF форматі, а тому позивачем не доведено цілісність та незмінність наданих документів, апеляційний суд відхиляє зважаючи на такі мотиви.
Частиною п`ятою статті 100 ЦПК України передбачено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Відповідачка була обізнана про розгляд справи в суді першої інстанції, подавала відзив на позовну заяву та додаткові пояснення, проте своїм правом подати клопотання про витребування оригіналів відповідних електронних доказів не скористалася, не заявила клопотання про залучення спеціаліста або призначення експертизи з метою ознайомлення з оригіналом документів. Відповідно до приписів частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Також відповідачка, крім констатації того, що позивачем надана копія договорів не навела доводів, які б давали підстави для сумнівів у відповідності паперової копії договору оригіналу.
Апеляційний суд звертає увагу на непослідовність позиції відповідачки, яка з одного боку, заперечує факт укладення договорів, на які посилається позивач та заперечує факт отримання коштів, а з іншого боку заявляє про недоведення позивачем цілісності та незмінності наданих договорів, про що можна вести мову у разі визнання факту їх укладення. 
У контексті доводів апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка була повідомлена про заміну кредитора відповідно до вимог статті 516-518 ЦК України та положень зазначених договорів, апеляційний суд зауважує, що такі доводи не можуть бути підставою для визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги, оскільки відповідно до змісту статті 516 ЦК України боржник, який не отримав письмового повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним 
Відповідачка не надала доказів виконання своїх зобов`язань за договорами перед первісними кредиторами ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», а тому вона несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за договорами № 3311318 та № 77783941 перед новим кредитором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23 липня 2025 року у справі № 552/1473/23, від 17 вересня 2025 року у справі 754/17055/21.
Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є належним позивачем у справі за вимогами, що виникли із зобов`язань за договорами № 3311318 та № 77783941.
Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що у позивача відсутнє право вимагати стягнення грошових сум, строк сплати яких не настав станом на дату укладення договорів факторингу, оскільки таких вимог позивач не заявляв. Станом на момент відступлення первісними кредиторами 26.01.2022 та 22.02.2022 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прав вимоги до ОСОБА_2 за договорами №3311318 та № 77783941 строк повернення позик настав, а відсотки за їх користування нараховані первісними кредиторами за період до укладення договорів факторингу № 26-01/2022-83 та № 22/02/2022.
Крім того, відповідно до пункту 2.3 Договорів факторингу № 26-01/2022-83 та №22/02/2022 з дати відступлення Прав Вимоги Фактор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів (у тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані Клієнтом) за Договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення Боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у Боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. 
Позиція апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги стосовно незгоди з наданими позивачем розрахунками заборгованості за договором № 3311318 
Позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту в сумі 3000 грн, просив стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками у сумі 11 595 грн та комісію у розмірі 330 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості відсотки за користування кредитними коштами первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» в сумі 7245 грн нараховувались в межах погодженого сторонами строку кредитування з урахуванням пролонгації договору відповідно до п. 2.3.1.2. 
Після набуття ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» 26.01.2022 року права вимоги до відповідачки за указаним договором на підставі договору факторингу № 26-01/2022-83, указане товариство нарахувало відсотки в сумі 4350 грн за період з 26.01.2022 по 23.02.2022 відповідно до п. 4.2 договору, які по суті є відсотками, передбаченими частиною другою статті 625 ЦК України як міра відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача всієї суми заявлених останнім у позовній заяві відсотками у сумі 11 595 грн. 00 коп.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки комісії в сумі 330 грн 00 коп. за договором № 3311318 та відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України вважає необхідним вийти за межі доводів апеляційної скарги зважаючи на такі мотиви.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). 
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У справі, яка переглядається установлено, що умовами пункту 1.5.1 Договору про споживчий кредит від 09.10.2021 як складова витрат позичальника за кредитом передбачена комісія за надання кредиту в сумі 330 грн 00 коп., яка нараховується за ставкою 11% від суми кредиту одноразово.
Аналіз пункту 1.5.1 указаного Договору свідчить, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з наданням кредиту, які надаються позичальнику та за які кредитодавцем встановлена комісія у розмірі 11% від суми кредиту одноразово. Позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору. 
Зважаючи на викладене, положення пункту 1.5.1 Договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Указаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09.10.2024 року у справі № 582/202/22, в якій надавалась правова оцінка тотожному пункту договору про споживчий кредит, стороною якого є ТОВ «Мілоан». 
Також апеляційний суд зауважує, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними. Надання кредиту є по суті основним обов`язком кредитодавця за умовами укладеного із споживачем договором, а не послугою, виконання якого не може здійснюватися за окрему плату.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Оскільки пункт 1.5.1 Договору про споживчий кредит, яким установлений обов`язок позичальника сплачувати комісію за надання кредиту у розмірі 11% від суми кредиту одноразово є нікчемним, апеляційний суд на підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Зокрема, сума боргу підлягає зменшенню на суму комісії за надання кредиту у розмірі 330 грн 00 коп.
Позиція апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги стосовно незгоди з наданими позивачем розрахунками заборгованості за договором позики № 77783941.
Позивач, окрім заборгованості за сумою позики в розмірі 4000 грн 00 коп., просив стягнути з відповідачки заборгованість за відсотками у сумі 9422 грн 65 коп. Умовами договору було передбачено надання позики на строк 30 днів до 22.10.2021 зі сплатою процентів за зниженою процентною ставкою 0,01% в день, сплатою процентів за базовою процентною ставкою 1,99% в день. Умови застосування базової процентної ставки у договорі не визначені.
При цьому, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит передбачено сплату процентів у розмірі 12 грн. 
Водночас первісним кредитором ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було нараховано відсотки за період з 23.09.2021 по 26.01.2022 на загальну суму 9422 грн 65 коп. При цьому нарахування відсотків після 23.10.2021 позивач обґрунтовував п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ».
Проте указані Правила не містять підпису відповідачки, а тому з урахуванням позиції, викладеної у постанові Великої Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, указані Правила не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання договору позики № 77783941. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження № 12-141гс19) викладено правовий висновок про те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. 
Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Як установлено з матеріалів справи, сторони договору № 77783941 у п. 2.3 визначили строк повернення позики 22 жовтня 2021 року.
Водночас розрахунок заборгованості свідчить про те, що позивач після закінчення строку кредитування (після 22.10.2021 року) продовжував нарахувати відповідачу відсотки, виходячи з процентної ставки, передбаченої п. 2.3 договору - 1,99% в день. Таким чином, апеляційний суд констатує, що правомірним є нарахування відсотків з 23.09.2021 по 22.10.2021 року у сумі 12 грн відповідно до умов договору, а після 23.10.2021 - відсотки нараховані поза межами строку кредитування, тому не підлягають стягненню з відповідачки.
З урахуванням того, що відповідачкою було внесено на погашення заборгованості за договором № 77783941 кошти в сумі 527 грн 35 коп., розмір заборгованості за договором №77783941 становить 3484 грн 65 коп. (4000 грн + 12 грн - 527 грн 35 коп.) за тілом кредиту, а за відсотками заборгованість відсутня.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачки відсотків в сумі 9422 грн 65 коп., нарахованих відповідно до п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», які не є складовою частиною укладеного відповідачкою договору. 
ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» після набуття права вимоги до відповідачки за договором № 77783941 на підставі договору факторингу № 22/02/2022 було нараховано 3% річних у розмірі 0,65 грн за період з 22.02.2022 по 23.02.2022.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Оскільки апеляційним судом установлено прострочення виконання відповідачкою грошового зобов`язання у розмірі 3484 грн 65 коп., тому 3% річних за період з 22.02.2022 по 23.02.2022, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача становить 0 грн 57 коп. (3 484,65 грн x 3 % x 2 : 365 : 100).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 375 ЦПК України). Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення на підставі пунктів 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України необхідно змінити в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки за договорами та в частині розподілу судових витрат.
Висновки суду щодо судових витрат
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутої з відповідача суми заборгованості, необхідно змінити рішення в частині розподілу судових витрат, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (63,78%) необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача 1545 грн 01 коп. судового збору.
За подання апеляційної скарги відповідачка сплатила 3633 грн 60 коп. судового збору, тому, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з позивача на користь відповідачки необхідно стягнути суму судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги в розмірі 1316 грн 13 коп.
Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. 
Відповідно до третьої та четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
Позивач в суді першої інстанції просив стягнути з відповідача 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Суд першої інстанції, з урахуванням клопотання сторони відповідачки про зменшення витрат на правничу допомогу, зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, зменшив розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції до 3000 грн.
Апеляційний суд погоджується з таким розміром витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог слід стягнути з відповідачки на користь позивача у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді першої інстанції 1913 грн 40 коп.
Керуючись вимогами статей 141, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом ФЕДОСІНИМ Артемом Вікторовичем, задовольнити частково.
Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 20 лютого 2026 року змінити в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, виклавши перший та другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції:
«Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість
за договором позики № 77783941 від 22.09.2021 року у сумі 3485 гривень 22 копійки, з яких: 3484 гривні 65 копійок - заборгованість за сумою позики, 0 гривень 57 копійок - 3% річних;
за договором про споживчий кредит № 3311318 від 09.10.2021 року у сумі 14 595 гривень 00 грн, з яких: 3000 грн 00 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 11 595 гривень 00 копійок - заборгованість за нарахованими процентами.»
Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 20 лютого 2026 року змінити в частині розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1545 гривень 01 копійку та 1913 гривень 40 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1316 гривень 13 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач  	М. В. Щербаченко	

Судді А. П. Сидоренко 

Д. В. Сізов