ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 703/4199/23
провадження № 61-14547св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Євтушенко Микола Павлович,
на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2024 року у складі судді Биченка І. Я. та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М.,
у цивільній справі 
за заявою ОСОБА_1  (далі - заявник)
заінтересовані особи  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ),
про встановлення факту, що має юридичне значення,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У серпні 2023 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. 
2. Суд першої інстанції у задоволенні заяви відмовив, і його позицію підтримала апеляційна інстанція.
3. Заявник оскаржив судові рішення у касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, перелік яких навів у касаційній скарзі. Також послався на порушення судами норм процесуального права.
4. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв`язку із чим Верховний Суд вирішує питання права, а не факту.
ІІ. Короткий зміст вимог заяви
5. Заява, яка в процесі розгляду справи була уточнена,обґрунтована так:
- заявник є сином ОСОБА_2 , який є пенсіонером та інвалідом ІІ групи безтерміново;
- стан здоров`я батька заявника значно погіршився, тому він доглядає за ним та повністю утримує його;
- заявник зареєстрований та проживає разом з батьком за однією адресою: АДРЕСА_1 . Інших зареєстрованих за цією адресою осіб немає;
- встановлення факту заявнику необхідно для реалізації його права на відстрочку від призову на військову службу та для захисту інтересів непрацездатного батька.
6. Враховуючи викладене, уточнивши свої вимоги, заявник просив суд встановити фактперебування на його утриманні та догляді непрацездатного батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ІII. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
7. РішеннямСмілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року, у задоволенні заяви відмовлено.
8. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з таких мотивів:
- статтею 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») як на день звернення заявника до суду із заявою, так і на день ухвалення судового рішення, не передбачалась відстрочка від призову на військову службу з підстав утримання одного з батьків з інвалідністю І чи ІІ групи;
- встановлення в судовому порядку факту утримання свого непрацездатного батька не створює для заявника будь-яких юридичних наслідків;
- заявником не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що відсутність судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні непрацездатного батька унеможливить вирішення питання щодо оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- на час звернення до суду заявником не надано жодних доказів на підтвердження факту утримання ним батька та доказів того, в чому проявляється таке утримання, і чи потребує його батько постійного стороннього догляду;
- приєднані заявником до заяви виписки з медичної документації містять лише дані про наявність у батька різних хвороб, а також інформацію про призначене лікування;
- лише в ході розгляду справи заявником була надана довідка від 10 квітня 2024 року, видана на ім`я ОСОБА_2 , згідно з якою за станом здоров`я він потребує постійного стороннього догляду та допомоги терміном на 1 рік;
- заявник не довів відсутності інших близьких родичів, які могли здійснювати догляд за його батьком. Матеріали справи не містять інформації про дружину ОСОБА_2 , яка за показами свідків раніше здійснювала за ним догляд та потенційно могла б доглядати його і надалі;
- сам факт наявності у сестри заявника дітей не може однозначно свідчити про те, що вона позбавлена можливості здійснювати догляд за непрацездатним батьком;
- встановлення постійного догляду за особою похилого віку здійснюється у визначеному законом порядку та оформлюється рішенням відповідного органу на підставі поданих заявником документів. Відтак, для встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка такого догляду потребує, законом передбачено позасудовий порядок;
- заявник не подав до суду документів про те, що він є надавачем соціальних послуг та/або витягу з реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, а також доказів його звернення до органів соціального захисту із заявою про призначення особи, яка буде здійснювати догляд;
- заявником також не надано відповідної відмови компетентних органів у вирішенні таких питань за відсутності судового рішення про встановлення факту перебування на його догляді непрацездатного батька;
- заявник не довів, що встановлення факту перебування на його утриманні непрацездатного батька є для нього юридично значимим, а також те, що він використав всі передбачені законодавством можливості для встановлення та підтвердження факту догляду за батьком, який потребує постійного стороннього догляду, в позасудовому порядку.
ІV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала 
9. У касаційній скарзі представник заявника просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
10. Касаційна скарга обґрунтована таким:
- представник заявника подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відрядженні 02 жовтня 2024 року, проте суд апеляційної інстанції не визнав причини неявки представника заявника поважними та не відклав розгляд справи, помилково посилаючись на те, що до заявленого клопотання не було долучено доказів перебування адвоката у відрядженні, та те, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду;
- суд апеляційної інстанції неправомірно відмовив у задоволенні такого клопотання, оскільки повісткою від 30 вересня 2024 року № 13 року достовірно підтверджується перебування адвоката Євтушенка М. П. у відрядженні. У зв`язку з цим, заявник не зміг приєднати докази, які підтверджують суттєві обставини справи, а саме використання ним позасудового порядку встановлення факту;
- заявник є єдиною особою, яка зайнята постійним доглядом за хворим батьком, однак через наявність у нього сестри ОСОБА_1 неможливо встановити такі обставини в позасудовому порядку;
- суди не врахували, що сестра заявника - ОСОБА_1 проживає у м. Києві, має на утриманні двох малолітніх дітей, є матір`ю одиначкою, тому змоги утримувати батька вона не має;
- в мотивувальній частині судових рішень вказано, що здійснення постійного догляду ніяким чином не впливає на відстрочку від мобілізації, що є абсолютно неправильним та підлягає зміні, оскільки не тільки резолютивна частина рішення у справі має законну силу, а й мотивувальна;
- представник ІНФОРМАЦІЯ_4 визнав, що ОСОБА_2 має тяжку хворобу Паркінсона та фактично утримується і доглядається сином;
- оскільки всі учасники справи визнали предмет заяви, то підстав для відмови у задоволенні заяви немає;
- висновок судів про те, що встановлення в судовому порядку факту утримання заявником свого непрацездатного батька не створює для нього будь-яких юридичних наслідків, є абсолютно помилковим та не відповідає закону;
- висновки судів про те, що заявник не надав жодного доказу на підтвердження того, що його батько потребує постійного стороннього догляду, враховуючи наявність виписок з медичної документації, є незаконними і несправедливими з огляду на тяжку хворобу батька;
- допитані свідки вказували, що дружина ОСОБА_2 померла, однак суд першої інстанції не врахував цього та зробив у рішенні абсолютно протилежні висновки;
- у цій справі порушуються основні права і свободи заявника, зокрема, його право на відстрочку від мобілізації та право юридичної визначеності у правовідносинах щодо догляду за батьком. Права будь-яких інших осіб у цій справі не порушуються;
- апеляційний суд порушив принцип змагальності цивільного процесу, так як судове засідання провів без присутності представника заявника; 
- суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 148/524/23, від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 06 листопада 2024 року у справі № 759/20436/23, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20, від 07 червня 2023 року у справі № 227/5018/21, від 27 лютого 2024 року у справі № 668/2822/22, від 12 липня 2022 року у справі № 295/15914/19, від 20 березня 2019 року у справі № 754/12095/16, від 01 січня 2018 року у справі № 212/9157/15, від 05 червня 2020 року у справі № 295/1604/18, від 30 травня 2018 року у справі № 428/3238/16, від 21 лютого 2018 року у справі № 317/2329/15, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, від 29 березня 2024 року у справі № 378/760/23; Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18, від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 591/5619/17;
- суди не дослідили зібраних у справі доказів та не надали їм належної правової оцінки;
- постанова Черкаського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року у цій справі не підписана суддею Новіковим О. М., який входив до складу колегії.
V. Рух справи у суді касаційної інстанції
11. 31 жовтня 2024 року представник заявника подав касаційну скаргу. 
12. Ухвалою від 12 листопада 2024 року касаційну скаргу залишено без руху.
13. Ухвалою від 05 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження.
14. Матеріали справи надійшли до Верховного Суду 30 грудня2024 року.
15. Ухвалою від 18 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
16. Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
17. Ухвалою від 25 березня 2026 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 214/3475/24 (провадження № 61-15969сво24).
18. Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2026 року поновлено касаційне провадження у справі.
VI. Встановлені судами обставини 
19. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є батьком заявника, ІНФОРМАЦІЯ_5 .
20.  ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з 29 березня 2017 року безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 537951.
21. Місце проживання заявника зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстроване місце проживання і його батька. Інші особи за вказаною адресою не зареєстровані.
22.  ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та допомоги терміном на 1 рік, що вбачається з довідки ЛКК від 10 квітня 2024 року № 110.
VII. Позиція Верховного Суду
23. Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 4), Верховний Суд зазначає таке.
24. У цій справі заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту перебування на його утриманні та догляді непрацездатного батька (див. пункт 6).
25. Посилався на те, що встановлення такого факту йому необхідне для реалізації права на відстрочку від призову на військову службу та для захисту інтересів непрацездатного батька.
26. Суди відмовили у задоволенні заяви, виходячи, зокрема, з того, що заявник не довів, що встановлення факту перебування на його утриманні непрацездатного батька є для нього юридично значимим, а також те, що він використав всі передбачені законодавством можливості для встановлення та підтвердження факту догляду за батьком, який потребує постійного стороннього догляду, в позасудовому порядку (див. пункти 7-8).
27. Верховний Суд звертає увагу, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).
28. Частиною сьомою статті 19 ЦПК передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
29. Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК.
30. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК). 
31. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
32. Отже, окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства характеризується, зокрема, специфікою процесуальної форми розгляду справ окремого провадження, зумовленої спеціальною метою та особливим об`єктом судового захисту.
33. Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17).
34. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
35. Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК. 
36. Юридична значимість фактів, що встановлюються в окремому провадженні, визначається нормами матеріального права (цивільного, сімейного, трудового тощо), які мають бути застосовані судом при вирішенні справи.
37. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК, однак не є вичерпним.
38. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
39. Коло таких інших фактів обмежено тими, що пов`язані з реалізацією особистих та майнових прав фізичної особи. Отже, до предмету судової діяльності в цьому аспекті не належить встановлення юридичних фактів, завдяки яким фізичні особи реалізують свої публічні права. 
40. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
- чинним законодавством не передбачено іншого (позасудового) порядку встановлення юридичних фактів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).
41. У судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 490/6057/19-ц).
42. При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку, і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
43. З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
44. Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок. Судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення (див. постанову Верховного Суду від 09 вересня 2024 року у справі № 569/20792/23).
45. Звертаючись із заявою, заявник вказував, що встановлення факту перебування на його утриманні та догляді непрацездатного батьканеобхідне йому для отримання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
46. Так, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлені Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
47. За змістом частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, військовозобов`язані, які зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду; які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
48. Порядок вирішення питання щодо можливості оформлення постійного догляду за особами, що потребують постійного стороннього догляду, визначено Законом України від 17 січня 2019 року № 2671-VІІІ «Про соціальні послуги» (далі - Закон України «Про соціальні послуги»), Порядком підготовки та перепідготовки фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 430, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 жовтня 2021 року № 1040, Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859, Порядком організації надання соціальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 587.
49. Зокрема, цим законодавством передбачено можливість набуття особою правового статусу надавача чи отримувача соціальних послуг з оформленням правовідносин договором про надання соціальних послуг. В адміністративній процедурі, яка передує встановленню правовідносин з надання соціальної послуги, передбачено установлення певних обставин, які за умови їх юридичного підтвердження в порядку, визначеному спеціальним законодавством, у сукупності можуть бути підставою для встановлення правовідносин соціального забезпечення. Однак цей порядок передбачає встановлення таких фактів саме з метою, яка визначена Законом України «Про соціальні послуги», тобто з метою надання соціальної послуги.
50. Встановлення факту здійснення постійного нагляду має допоміжне значення з метою набуття особою правового статусу надавача послуг та встановлення правовідносин з надання соціальної послуги згідно з цим Законом.
51. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до уповноважених органів системи надання соціальних послуг належать: 1) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення; 2) Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації; 3) виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад.
52. Відповідно до положень частини четвертої статті 11 Закону України «Про соціальні послуги» до повноважень районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад належать, серед іншого, визначення потреб населення адміністративно-територіальної одиниці/територіальної громади у соціальних послугах, у тому числі із залученням надавачів соціальних послуг недержавного сектору, оприлюднення відповідних результатів; інформування населення про перелік соціальних послуг, їх зміст і порядок надання у формі, доступній для сприйняття особами з будь-яким видом порушення здоров`я; здійснення заходів для виявлення вразливих груп населення та осіб/сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах; забезпечення за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї надання базових соціальних послуг особам/сім`ям відповідно до їхніх потреб, вжиття заходів з надання інших соціальних послуг таким особам/сім`ям шляхом створення мережі надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору та/або залучення надавачів соціальних послуг недержавного сектору (шляхом соціального замовлення, державно-приватного партнерства, конкурсу соціальних проектів, соціальних програм тощо), та/або на умовах договору з уповноваженими органами, передбаченими пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті; забезпечення ведення Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг на місцевому рівні.
53. Згідно із частиною шостою статті 15 Закону України «Про соціальні послуги» формування Реєстру здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг.
54. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року № 99, згідно з положеннями якого за заявою надавача соціальних послуг у розділі «Надавачі соціальних послуг - фізичні особи» мають бути внесені відомості про надавачів соціальних послуг, які мають право на отримання витягу з цього Реєстру (пункти 32, 35, 36, 41).
55. Крім того, Положенням про Єдиний державний вебпортал електронних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1137 (далі - Положення), визначено, що Портал Дія призначений для реалізації права кожного на доступ до електронних послуг та інформації про адміністративні та інші публічні послуги, звернення до органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій (у тому числі відповідно до Закону України «Про звернення громадян»), отримання інформації з національних електронних інформаційних ресурсів, яка необхідна для надання послуг, а також для проведення моніторингу та оцінки якості послуг у випадках, визначених цим Положенням.
56. Як слідує з Порталу Дія, довідка про здійснення догляду за громадянином (громадянкою), яка є особою з інвалідністю, видається протягом 30 днів безкоштовно на підставі індивідуального рішення органу місцевого самоврядування в межах території. Видача такої довідки здійснюється виконавчими органами селищних міських рад на підставі заяви, поданої особисто або через представника шляхом відправлення документів поштою (рекомендованим листом). Для отримання послуги необхідно також надати паспорти зареєстрованих у житловому будинку осіб та документ, що посвідчує статус інвалідності.
57. Наведене законодавство свідчить, що для отримання підтвердження факту здійснення догляду за особою з інвалідністю надавач соціальної послуги з догляду вдома має бути включений до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, який на місцевому рівні ведуть виконавчі органи місцевих рад та за заявою особи підтверджують такий статус шляхом видачі протягом 30 днів безкоштовної довідки про здійснення догляду за особою з інвалідністю (див. постанову Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 283/1199/23).
58. Таким чином, догляд вдома, денний догляд є базовою соціальною послугою, для отримання якої особа або її представник має звернутись із заявою про надання соціальної послуги за місцем свого проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчого органу міської ради міст обласного значення, ради об`єднаної територіальної громади, який після оцінювання потреби особи/сім`ї у соціальних послугах приймає рішення про надання чи відмову у наданні соціальних послуг, яке може бути оскаржено до суду (пункт 1 частини шостої статті 16, частина перша статті 19, стаття 20, частини перша, четверта статті 21 Закону України «Про соціальні послуги»).
59. Підставою для відмови особі, яка звернулася із заявою, у наданні соціальних послуг є відсутність потреби осіб/сімей, які належать до вразливих категорій населення або перебувають під впливом чинників, що можуть зумовити потрапляння у складні життєві обставини, в соціальних послугах за результатами оцінювання потреб особи/сім`ї (пункт 42 Порядку організації надання соціальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2020 року № 587).
60. З огляду на викладене, законодавством визначено позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка за станом здоров`я потребує соціальної послуги з догляду, про встановлення якого просить заявник, у зв`язку з чим такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства.
61. Позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка його потребує за своїм станом здоров`я, з метою отримання особою, що здійснює догляд, визначений пунктом 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, який (пункт) призначений для реалізації права на відстрочку від мобілізації на підставі пункту 9 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 
62. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 квітня 2026 року у справі № 214/3475/24, у якій колегія суддів звернула увагу на те, що у місцевому органі виконавчої влади передбачено створення комісії із встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), яка з урахуванням наданих районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки матеріалів складає акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду). Зазначений акт є одним із документів, які надаються військовозобов`язаним до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (пункт 9 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункт 62, додаток 8 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560).
63. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК).
64. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18).
65. Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19).
66. Відмовляючи у задоволенні заяви, суди звертали увагу на те, що для встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка такого догляду потребує, законом передбачено позасудовий порядок, проте помилково розглянули справу по суті заявлених вимог.
67. Оскільки законодавець унормував позасудовий порядок встановлення факту здійснення особою постійного догляду у чинному законодавстві про мобілізаційну підготовку та порядок мобілізації, такий факт не може встановлюватися в судовому порядку в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства, тому оскаржені судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК.
VІІІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
68. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК).
69. Ураховуючи порушення судами норм процесуального права щодо правил юрисдикції загальних судів, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а провадження у справі закрити.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Євтушенко Микола Павлович, задовольнити частково.
2. Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року скасувати.
3. Провадження у справі № 703/4199/23 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити.
4. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 травня 2024 року та постанова Черкаського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко