ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
22.05.2026	Справа № 910/16142/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу
за позовом Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Фізичної особи-підприємця Ладєєва Миколи Миколайовича
про стягнення 41 720,85 грн,

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Ладєєва Миколи Миколайовича (далі - відповідач) про стягнення 41 720,85 грн, з яких 33 310,04 грн - основний борг, 4 860,44 грн - штраф, 2 772,18 грн - пеня, 271,01 грн - 3% річних, 507,18 грн - інфляційні втрати.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 664/19 від 07.08.2019 в частині внесення плати у передбачений договором строк.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2025 відкрито провадження у справі № 910/16142/25 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), а також встановлено учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій.
Вказана ухвала доставлена до електронного кабінету позивача 31.12.2025 після 17 години та відповідно до приписів ст. 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою 01.01.2026.
Відповідачу копія ухвали суду від 31.12.2025 направлена за адресою, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, водночас поштове відправлення № R067073925794, повернуто до суду з довідкою відділення поштового зв`язку від 24.01.2026, в якій причиною невручення поштового відправлення зазначено «за закінченням встановленого терміну зберігання».
Крім того, ухвалу суду від 31.12.2025 опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
17.03.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи на внесення даних про представника до додаткових відомостей на надання доступу до електронної справи.
06.04.2026 від відповідача надійшов відзив, сформований в підсистемі «Електронний суд» на позов з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву на позов. Клопотання про поновлення строку мотивовано тим, що копію ухвали та матеріали позовної заяви отримано представником відповідача засобами системи “Електронний суд” 19.03.2026. 
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк для подання відзиву на позов та прийняти останній до розгляду.
10.04.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив.
Відповідач правом на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався.
Таким чином, судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та можливих затримок у доставці поштової кореспонденції, відключень електричної енергії, оголошенням повітряних тривог та інших негативних наслідків) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань.
Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням викликом представників сторін.
Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на такі вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

07 серпня 2019 року між Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та фізичною особою-підприємцем Ладєєвим Миколою Миколайовичем укладено Договір № 664/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу (далі – Договір).
За цим договором на підставі відповідного наказу робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу (п. 1.1. договору). 
Відповідно до п. 1.2. договору рекламорозповсюджувач зобов`язується прийняти в платне користування місце та користуватись наданим йому місцем добросовісно і розумно відповідно до загальних вимог законодавства України, правил щодо благоустрою населених пунктів, умов цього договору та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 05.02.2019 № 207, зареєстрованого в Головному територіальному управлінні юстиції у місті Києві 25.02.2019 за № 34/2211, своєчасно та у повному обсязі відповідно до договору здійснювати оплату за тимчасове користування місцем, сумлінно виконувати усі свої обов`язки за цим договором, самостійно нести відповідальність за технічний стан рекламного засобу, порушення вимог техніки безпеки під час розташування та експлуатації РЗ, утримання місця у належному санітарному стані відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 3.2. договору робочий орган та/або КП “Київреклама” здійснюють облік місць для розміщення РЗ, на які поширюється пріоритет рекламорозповсюджувача, та на які рекламорозповсюджувачу надано дозволи на розміщення зовнішньої реклами, здійснюють контроль за строками дії пріоритету та дозволу шляхом формування адресних переліків та внесення до них змін.
У п. 6.1. договору сторони домовились, що ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках.
Підставою для нарахування плати за тимчасове користування місцями та внесення рекламорозповсюджувачем плати є рішення робочого органу про встановлення/продовження пріоритету, рішення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання/продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ) відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (п. 6.3. договору). 
Згідно з п. 6.4. договору плата щомісячно перераховується рекламорозповсюджувачем до бюджету міста Києва відповідно до умов договору. 
У разі прострочення термінів сплати, визначених договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів, пені та індексу інфляції, відповідно до умов договору та законодавства.
Пунктом 6.5. договору передбачено, що рекламорозповсюджувач не звільняється від плати при відсутності РЗ на місці, щодо якого виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) прийнято рішення про надання/продовження дозволу.
Плата нараховується з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету, надання дозволу. При продовженні строку дії пріоритету, продовженні строку дії дозволу плата нараховується з дати, з якої продовжено строк дії пріоритету або дозволу (п. 6.6. договору).
Відповідно до п. 6.8. договору плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу; до прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання дозволу – у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про анулювання дозволу: до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу (у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінчення строку дії дозволу) – у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про продовження дозволу. 
У разі нездійснення рекламорозповсюджувачем демонтажу РЗ відповідно до п. 5.2.7 договору після закінчення строку дії дозволу плата нараховується за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування органом або КП “Київреклама”. 
Відповідно до п. 6.13. договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.
Відповідно до п. 6.14. договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та переказуються рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця на зазначений казначейський рахунок. Факт неотримання рахунку не звільняє рекламорозповсюджувача від здійснення плати.
У п. 6.16 договору визначено, що у разі недостатності суми проведення платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: у першу чергу – основна сума боргу; у другу чергу – пеня та штрафи.
Згідно з п. 7.2. договору робочий орган застосовує до рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
У п. 7.3. договору сторони погодили, що робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.
Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та діє щодо кожного місця розміщення РЗ протягом строку дії встановленого пріоритету та/або дозволу, а також протягом строку фактичного користування місцем. Припинення пріоритету або дозволу щодо окремого місця для розміщення РЗ у разі наявності у рекламорозповсюджувача інших чинних пріоритетів та/або дозволів не тягне за собою припинення цього договору в цілому (п. 8.1. договору).
Згідно з п. 8.4 договору відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання або настання змін правовідносини під час його дії. 
На підставі розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.07.2019 №1293 «Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами» фізичній особі-підприємцю Ладєєву М.М. надано Дозвіл на розміщення рекламного засобу за № 72758-19.
Як встановлено судом під час розгляду даної справи, між позивачем та відповідачем підписано додаток до договору № 1091/19, а саме між позивачем та відповідачем було підписано договір та Адресний перелік, який невід`ємною частиною договору, згідно з яким відповідачу надано право тимчасового користування місцем.
Додатком № 2 до Договору погоджено Адресний перелік № 2, за яким рекламорозповсюджувачу надано право тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламного засобу за № 72758-19: тип Спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), розміри 0,545 х 0,915; площа вертикальної горизонтальної проекції 1:0000; місце розміщення РЗ (адреса) - Шевченківський р-н., вул. Обсерваторна, 23, розмір плати за місяць -205,00 грн. на місяць; дата кінця строку дії дозволу - 23.07.2024 (пункт 1).
Як вказує позивач, Додатковою угодою № 664/19-2 від 21.08.2025 до договору (далі - додаткова угода), сторонами викладено пункт 1 Адресного переліку № 2 у новій редакції, а саме до Дозволу № 72758-19 з 24.07.2019 погоджено, що площа вертикальної/горизонтальної проекції становить 1.0000; розмір плати за місяць становить 1 209,50 грн. Вказану додаткову угоду направлено відповідачу на юридичну адресу, що підтверджується копією чеків АТ «Укрпошта» та описом вкладення у цінний листі. З огляду на зазначене, позивач вказує, що Додаткова угода № 664/19-2 від 21.08.2025 вважається укладеною.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у даній справі, відповідач вказує, що:
- відповідачем не погоджувались умови додаткової угоди № 664/19-2 від 21.08.2025, відтак зміна ціни послуг не погоджена сторонами. При цьому, у позивача зважаючи умови п. 8.5 договору (у редакції додаткової угоди № 942/19-1) відсутні підстави для зміни ціни послуг в односторонньому порядку;
- крім того, така зміна вартості послуг суперечить п.п. 6.9, 6.10, 6.12 договору;
- позивачем здійснено перерахування з урахування корегуючого коефіцієнту в односторонньому порядку, без погодження з відповідачем. Крім того, відповідачем не отримувались виставлені позивачем рахунки;
- позивачем визначено на сторінці 3 та сторінці 5 позовної заяви період здійснення перерахунку плати - з 01.08.2025 по 30.11.2025, проте перерахування платежів здійснено позивачем за період часу з лютого 2020 року по вересень 2025 року включно.
Відхиляючи вказані доводи відповідача, позивач вказує, що Додаткова угода, запропонована позивачем у межах виконання договору, має похідний характер і спрямована виключно на документальне відображення розміру плати за тимчасове користування місцем, визначеного відповідно до вимог Порядку № 2341. Її підготовка зумовлена необхідністю приведення розрахунків у відповідність до чинного нормативного регулювання, а не наміром сторін змінити правову природу чи істотні умови договірних зобов`язань.
За своїм змістом і функціональним призначенням така додаткова угода не змінювала предмета Договору, який полягав у наданні Рекламорозповсюджувачу права тимчасового платного користування місцем, не впливала на строк дії договору, обсяг прав та обов`язків сторін.
За умовами Договору розмір плати за тимчасове користування місцем не є величиною, яка залежить виключно від волевиявлення сторін, а формується на підставі спеціального нормативного регулювання. Таким чином, грошове зобов`язання відповідача виникає безпосередньо з договору та актів органу місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих законом повноважень.
Оскільки Порядок № 2341 є нормативно-правовим актом, прийнятим на виконання законів України та таким, що має загальнообов`язковий характер, його приписи автоматично інтегруються у договірне зобов`язання незалежно від того, чи були вони відображені у тексті основного Договору або в окремих додаткових угодах. За таких умов відсутність підпису Відповідача під додатковою угодою не може розглядатися як правова підстава для ухилення від виконання грошового зобов`язання у розмірі, визначеному законом та умовами Договору, оскільки це призвело б до фактичного ігнорування імперативних приписів нормативного регулювання.
При цьому посилання відповідача, за твердженням позивача, на те, що умови додаткової угоди порушують вимоги п.п. 6.9, 6.10, 6.12 договору є необґрунтованими, оскільки умови додаткової угоди від 21.08.2025 не спрямовані на зміну нормативно-правового регулювання відносин між сторонами.
Так, як вказує позивач у позові, у 2025 позивачем під час здійснення розрахунків плати за користування місцями для розміщення реклами, у процесі аналізу функціонування програмного забезпечення було виявлено наявність технічних особливостей у формулі розрахунку, яка не відповідала п. 2.1 Порядку 2341. При цьому нових рішень уповноваженого органу про зміну тарифів не приймалось, а виставлення нових рахунків пов`язано саме з приведенням формули розрахунку у відповідності до Порядку № 2341. 
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правовідносини, пов`язані із розміщенням зовнішньої реклами у місті Києві, регулюються Законом України “Про рекламу”, Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (далі – Правила № 2067), рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 № 223/2445 “Про затвердження Правил розміщення рекламних засобів у місті Києві” (зі змінами, внесеними рішенням Київської міської ради від 18.05.2017 № 291/2513), Порядком визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22 грудня 2018 року № 2341; та іншими нормативними актами України.
За визначенням термінів, наведених у статті 1 Закону України “Про рекламу”, зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламо носіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України “Про рекламу” розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Крім того, сторони передбачили у Договорі, що їхні правовідносини регулюються не лише положеннями самого Договору, а й імперативними нормами статті 632 Цивільного кодексу України, якою визначено правове регулювання ціни договору та встановлено, що у випадках, передбачених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.
У місті Києві нормативно-правовим документом, який визначає основоположні засади та методологію здійснення розрахунку плати за тимчасове користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, є Порядок визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів, затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22 грудня 2018 року № 2341 (далі – Порядок № 2341).
Порядком № 2341 встановлено базову плату, що відповідає видам рекламних засобів зовнішньої реклами та використовується під час визначення розміру плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення рекламних засобів.
Згідно з пунктом 2.3 Порядку № 2341 розмір плати за тимчасове користування місцями, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва, для розміщення РЗ визначається за формулою, із застосуванням коригуючого коефіцієнту, що застосовується до РЗ, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), а саме – частка довжини до ширини РЗ.
Коригуючий коефіцієнт застосовується до всіх без виключення РЗ у місті Києві типу “Спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі)” із врахуванням частки довжини до ширини РЗ у обов`язковому порядку.
Розмір плати за тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу визначається за формулою: Рп = S х Бт х Кз х Кк, де: S – площа місця розташування РЗ (кв. м) розрахована згідно з пунктом 2.1 або пунктом 2.2 цього Порядку, при площі РЗ до одного квадратного метра плата справляється як за повний квадратний метр; (п.2.2. - площа місця розташування неназемного та недахового РЗ дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину); Бт – базовий тариф за 1 кв. м площі місця розташування РЗ, що відповідає видам РЗ, визначених згідно з додатком 1 до Порядку; Кз – зональний коефіцієнт, що враховує територіальну прив`язку РЗ, визначений згідно з додатком 2 до Порядку; Кк – коригуючий коефіцієнт, що застосовується до РЗ, типу: спеціальна рекламна конструкція, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), - частка довжини до ширини РЗ.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до п. 6.14. договору плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів нараховується робочим органом щомісячно та переказуються рекламорозповсюджувачем не пізніше 20-го числа поточного місяця на зазначений казначейський рахунок. Факт неотримання рахунку не звільняє рекламорозповсюджувача від здійснення плати.
Відповідно до п. 6.13. договору розрахунковим періодом надання місця у тимчасове користування та нарахування плати за тимчасове користування місцем є календарний місяць.
Водночас, відповідно до п. 6.8. договору плата за тимчасове користування місцем нараховується: до дати закінчення строку дії дозволу; до прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про анулювання дозволу – у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про анулювання дозволу: до дати прийняття розпорядження виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) про відмову у продовженні строку дії дозволу ( у випадку коли таке розпорядження прийняте після закінчення строку дії дозволу) – у разі звернення рекламорозповсюджувача із заявою про продовження дозволу. У разі нездійснення рекламорозповсюджувачем демонтажу РЗ відповідно до п. 5.2.7 договору після закінчення строку дії дозволу плата нараховується за весь час фактичного користування рекламорозповсюджувачем місцем до моменту здійснення демонтажу та складання відповідного акту обстеження місця розташування органом або КП “Київреклама”.
Крім того, згідно з п. 8.4 договору відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладання або настання змін правовідносини під час його дії.
Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо того, що: відповідачем не погоджувались умови додаткової угоди № 664/19-2 від 21.08.2025; зміна вартості послуг суперечить п.п. 6.9, 6.10, 6.12 договору; відповідачем не отримувались рахунки на оплату послуг, з огляду на наступне.
Так, сторонами у договорі не встановлено конкретного розміру плати за користування рекламними контрукціями, а визначено, що ціною цього договору є плата за тимчасове користування, розмір якої відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України визначається та розраховується на підставі рішень Київської міської ради або розпоряджень її виконавчого органу залежно від встановлених за рекламорозповсюджувачем пріоритетів та наданих дозволів, вказаних у відповідних адресних переліках (п. 6.1 договору).
Як вказав позивач у позові, у процесі аналізу функціонування програмного забезпечення було встановлено наявність технічних особливостей реалізації формули розрахунку, яка застосовується відповідно до пункту 2.3 Порядку 2341, зокрема, під час автоматизованого розрахунку плати не враховується коригуючий коефіцієнт (Кк), що застосовується до рекламних засобів типу “спеціальна рекламна конструкція розміщена під кутом до фасаду будівлі (співвідношення довжини до ширини рекламного засобу)”.
Таким чином, позивачем здійснено перерахунок плати відповідно до вимог пункту 2.3 Порядку 2341. При цьому обґрунтованих заперечень стосовно здійсненого позивачем перерахунку відповідачем під час розгляду даної справи не вказано.
Крім того, не отримання відповідачем рахунків не звільняє останнього від обов`язку їх оплатити у погоджені сторонами в договорі строки.
При цьому відповідачем під час розгляду даної справи не спростовано, що ним отримувались від позивача послуги з розміщення рекламних засобів під час дії укладеного між сторонами договору.
Суду не надано доказів сплати заборгованості в розмірі 33 310,04 грн, у зв`язку з чим суд вважає вимоги позивача про стягнення вказаної суми заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення штрафу в розмірі 4 860,44 грн, пені в розмірі 2 772,18 грн, 3% річних у розмірі 271,01 грн, втрати від інфляції у розмірі 507,18 грн (конкретизовані періоди нарахувань - у розрахунку). 
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Згідно з п. 7.2. договору робочий орган застосовує до рекламорозповсюджувача штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне або неповне внесення платежів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
Крім того, у п. 7.3. договору сторони погодили, що робочий орган має право нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за тимчасове користування, що складає більше 1 (одного) місяця, штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, штрафу, та інфляційних втрат, суд зазначає, що останні виконані арифметично вірно, а тому вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 4 860,44 грн, пені в розмірі 2 772,18 грн, втрат від інфляції у розмірі 507,18 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд вказує, що нарахування здійснені позивачем з 20-ого числа місяця, проте згідно з умовами договору прострочення виникає фактично з 21-ого числа.
За перерахунок суду розмір 3% річних становить 268,28 грн, тому у вимозі про стягнення з відповідача 2,73 грн 3% річних суд відмовляє.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по оплаті позову судовим збором підлягають покладенню на відповідача в розмірі 3 027,80 грн.
Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ладєєва Миколи Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (юридична адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; фактична адреса: 04070, м. Київ, Боричів узвіз, 8, код 41348526) 33 310,04 грн (тридцять три тисячі триста десять грн 04 коп.) основного боргу, штраф у розмірі 4 860,44 грн (чотири тисячі вісімсот шістдесят грн 44 коп.), пеню у розмірі 2 772,18 грн (дві тисячі сімсот сімдесят дві грн 18 коп.), 3% річних у розмірі 268,28 грн (двісті шістдесят вісім грн 28 коп.), втрати від інфляції у розмірі 507,18 грн (п`ятсот сім грн 18 коп.), судовий збір у розмірі 3 027,80 грн (три тисячі двадцять сім грн 80 коп.).
3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення підписано 22.05.2026.

Суддя О.Г. Удалова