ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2026 р.  Справа № 911/673/26 

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.
при секретарі судового засідання Щур О. Д. 

за участю представників учасників справи:
від позивача (в режимі відеоконференції): Попов В. Г. (адвокат - ордер серії АР № 1301205 від 06.03.2026 р.);
від відповідача не з`явились;
від третьої особи: не з`явились;

розглянувши матеріали справи 

за позовом  ОСОБА_1 , м. Хмільник, Вінницька область
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів”, м. Бровари, Броварський район, Київська область
за участю у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фермерського господарства “Лідер”, смт Веселе(з), Мелітопольський район, Запорізька область
про розірвання договору поруки

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся в Господарський суд Київської області із позовом до ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” про розірвання договору поруки № 011/10892/1168169/П, укладеного 02.02.2021 р., між АТ “Райффайзен Банк” та ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані позивачем істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р., укладеного між АТ “Райффайзен Банк” та позивачем, відповідно до якого останній набув статусу поручителя за Кредитним договором № 011/10892/1168169 від 02.09.2021 р., укладеного між АТ “Райффайзен Банк” та ФГ “Лідер”, за яким в подальшому відповідач набув права вимоги до ФГ “Лідер” шляхом укладання Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 р. між АТ “Райффайзен Банк” та відповідачем, а саме неспровокованим та повномасштабним актом збройної агресії Російської Федерації проти Української держави з лютого 2022 р.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.03.2026 р. відкрито провадження у справі № 911/673/26 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” про розірвання договору поруки, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження і призначено її розгляд у підготовчому засіданні із викликом та за участю представників учасників справи на 08.04.2026 р. Також даною ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Фермерське господарство „Лідер”.
26.03.2026 р. через систему „Електронний суд” до суду від позивача надійшла заява б/н від 26.03.2026 р. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у якій він просив суд провести судове засідання за його участю в режимі відеоконференції.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.03.2026 р. заяву б/н від 26.03.2026 р. ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.
27.03.2026 р. через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшов відзив № 008827071 від 27.03.2026 р. на позовну заяву, що був долучений судом до матеріалів справи, в якому він просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.
07.04.2026 р. через систему «Електронний суд» до сулу від третьої особи надійшло клопотання № 07-04/26/1 від 07.04.2026 р., у якому він просив суд провести підготовче засідання та розгляд справи по суті, без участі представника третьої особи.
08.04.2026 р. за наслідками підготовчого засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено його проведення на 29.04.2026 р.
28.04.2026 р. через систему «Електронний суд» до суду від позивача надійшло клопотання б/н від 28.04.2026 р. про долучення доказів, що було долучено судом до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.04.2026 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті із викликом та за участю представників учасників справи на 20.05.2025 р.
08.05.2026 р. через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшла заява № 008827071 від 07.05.2026 р. про розгляд справи без участі.
20.05.2026 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено його проведення на 03.06.2026 р.
03.06.2026 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено його проведення на 24.06.2026 р.
24.06.2026 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.
Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не з`явились, про судове засідання були повідомлені належним чином. 
За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд –

ВСТАНОВИВ:

02.09.2021 р. між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі – Кредитор) та Фермерським господарством «Лідер» (надалі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № 011/10892/1168169 (надалі – Договір), згідно з умов п. п. 1.1., 1.3. якого відповідно до умов Договору Кредитор зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти (надалі – Кредит) в формі Невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 1 070 000, 00 (Один мільйон сімдесят тисяч гривень 00 коп.) гривень (надалі – Ліміт), а Позичальник зобов`язується використати Кредит за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму Кредиту, сплатити проценти та комісії, а також виконати інші обов`язки, визначені Договором (п. 1.1.).
1.3. Кінцевий термін погашення Кредиту – «02» вересня 2022 р., або інша дата, визначена відповідно до п. 5.4. або статті 8 Договору (останній день строку користування Кредитом, до закінчення якого Позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості за Договором в повному обсязі).
Пунктом 3.4. Договору передбачено, що протягом трьох місяців з дати укладання Договору Позичальник зобов`язаний забезпечити щомісячне надходження грошових коштів на поточні рахунки Позичальника, відкриті у Кредитора, в розмірі не менше 100% відсотків сукупного обсягу безготівкових надходжень грошових коштів по всіх наявних поточних рахунках Позичальника та підтримувати зазначений показник до повного виконання Позичальником зобов`язань за Договором. При цьому до обсягу безготівкових надходжень на всі поточні рахунки Позичальника, відкриті у Кредитора, не зараховуються: кредитні кошти; кошти, отримані за рахунок надання/повернення фінансової допомоги, а також кошти перераховані з вкладних (депозитних) рахунків. Протягом трьох місяців від дати укладання Договору, умови пункту 2.9. Договору за порушення цього зобов`язання, не застосовуються. 
Відповідно до п. 5.1. Договору Позичальник зобов`язаний здійснити погашення заборгованості в порядку, визначеному Договором.
Згідно з п. 12.1. Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і скріплення печатками Сторін та діє до повного виконання ними прийнятих зобов`язань за Договором. При підписанні документів щодо виконання, зміни, припинення Договору Сторони визнають обов`язковим скріплення підписів уповноважених осіб печаткою відповідної Сторони, від імені яких діють такі особи.
02.09.2021 р. з метою належного виконання Фермерським господарством «Лідер» умов Кредитного договору № 011/10892/1168169 від 02.09.2021 р. між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем було укладено Договір поруки № 011/10892/1168169/П, відповідно до п. п. 1.1.-1.4. якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов основного договору. Порукою за цим Договором забезпечується виконання Забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно ст.. 625 ЦК України сум тощо (п. 1.1.).
1.2. Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Забезпечених зобов`язань у тому ж обсязі, що і Позичальник, в порядку та строки, визначені Основним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання Забезпечених зобов`язань.
1.3. Без додаткового отримання попередньої згоди Поручителя (у тому числі без додаткового повідомлення Поручителя та без укладання додаткових угод до Договору), підписанням цього Договору Поручитель надає свою згоду на поширення поруки на будь-які зміни до Основного договору, внаслідок яких може бути збільшено розмір його відповідальності перед Кредитором, в тому числі внаслідок:
- збільшення розміру будь-якого з Забезпечених зобов`язань (наприклад, збільшення розміру кредиту, в т.ч. на суму нарахованих та несплачених процентів (капіталізація процентів), збільшення розміру процентів) або продовження строку виконання будь-якого з Забезпечених зобов`язань;
- доповнення основного договору новими зобов`язаннями Позичальника щодо сплати будь-яких платежів на користь Кредитора;
- зміни будь-яким чином методу (способу) нарахування процентів за Кредитними операціями: - доповнення Основного договору будь-якими зобов`язаннями Позичальника, невиконання яких може привести до направлення вимоги про дострокове погашення Забезпечених зобов`язань.
1.4. Поручитель погоджується та зобов`язується солідарно відповідати за виконання Забезпечених зобов`язань правонаступниками/спадкоємцями позичальника.
Відповідно до п. 2.1. Договору поруки у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих Забезпечених зобов`язань Кредитор набуває права вимагати від Поручителя виконання ним як солідарним боржником Забезпечених зобов`язань та сплати заборгованості за Забезпеченими зобов`язаннями, а Поручитель – зобов`язаний виконати вимоги Кредитора щодо виконання Забезпечених зобов`язань та сплатити заборгованість за Забезпеченими зобов`язаннями.
Згідно з п. 3.2. Договору поруки Поручитель до укладення цього Договору ознайомився та свідчить, що всі рики, пов`язані з істотною зміною обставин, з яких Поручитель виходив при укладанні цього договору, поручитель приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання Поручителем цього Договору. У разі зміни курсу гривні до іноземних валют, всі пов`язані із цим ризики несе Поручитель. Поручитель усвідомлює, що зміна курсів гривні до іноземної валюти може привести до збитків та погіршення фінансового стану Поручителя та/або Позичальника, і як солідарний боржник приймає на себе ризики настання таких збитків та погіршення фінансового стану.
Пунктом 6.1., 6.2. Договору поруки передбачено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і скріплення печаткою Кредитора. Цей Договір укладено у двох оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу, - по одному для кожної із Сторін (п. 6.1.).
6.2. Строк поруки, що встановлена Договором, за кожним забезпеченим зобов`язанням становить 5 (п`ять) років від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідного Забезпеченого зобов`язання. Порука для відповідного Забезпеченого зобов`язання не припиняється після закінчення цього строку у разі, якщо Кредитор у межах цього строку пред`явив вимогу до поручителя. Сторони погодили, що строк поруки для Забезпечених зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, обчислюється окремо по кожній його частині починаючи від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідної частини такого Забезпеченого зобов`язання.
24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - первісний кредитор) та ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” (далі - новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, згідно з умов п. 2.1. якого на умовах, встановлених цим Договором та відповідно до ст. 512-519 Цивільного кодексу України, Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредитору Права Вимоги до Боржників, вказані у Реєстрі(ах) Боржників (Портфель Заборгованості). 
Перелік Кредитних договорів, Боржників, розрахунок сум заборгованості Боржника на дату підписання Договору зазначені в Додатку 1 до Договору (Попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною.
Згідно з п. 2.2 Договору № 114/2-72 від 24.07.2024 р. відступлення Новому кредитору зазначених в Попередньому реєстрі боржників (Додаток № 1 до Договору) Прав Вимоги відбувається за умови виконання Новим кредитором п. 3.2. Договору, та з моменту підписання Сторонами Реєстру(ів) Боржників, складених за формою, наведеною в Додатку № 2 до Договору. Сторони погодили, що Реєстр(и) Боржників підписується(ються) Сторонами не пізніше 10 робочих днів з дати підписання Договору та Попереднього реєстру боржників.
Пунктом 2.3. Договору № 114/2-72 від 24.07.2024 р. визначено, що внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий кредитор заміняє Первісного кредитора у Кредитних договорах та Договорах забезпечення, що входять до Портфеля Заборгованості і відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Первісного кредитора, включаючи право вимагати від Боржників та Поручителів належного виконання всіх грошових та інших зобов?язань за Кредитними договорами та Договорами забезпечення.
Права Вимоги переходять до Нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотного відступлення.
Загальний розмір Прав Вимоги, що відступається, згідно Попереднього реєстру боржників становить 206 653 651, 08 грн (двісті шість мільйонів шістсот п?ятдесят три тисячі шістсот п?ятдесят одна гривня 08 копійок), з яких;
- 206 615 144,53 грн. (двісті шість мільйонів шістсот п?ятнадцять тисяч сто сорок чотири гривні 53 копійки) - заборгованість за основною сумою боргу та відсотками;
- 38 506,55 грн. (тридцять вісім тисяч п?ятсот шість гривень 55 копійок) - пеня.
Остаточний Розмір Прав Вимоги, що відступається згідно умов даного Договору визначається на дату відступлення Прав Вимоги та зазначається в Реєстрі Боржників.
Первісний кредитор зберігає права та обов?язки, визначені Кредитними договорами та Договорами забезпечення щодо правового режиму збереження та розкриття інформації, в тому числі щодо обробки персональних даних Боржників і Поручителів, за зазначеними договорами. Новий кредитор зобов?язується забезпечити дотримання тих самих умов збереження та розкриття інформації, які були визначені законодавством, а також Кредитними договорами та Договорами забезпечення для Первісного кредитора, в тому числі щодо зберігання та захисту інформації, яка містить банківську таємницю, згідно Документації з грифом "Банківська таємниця".
Новий кредитор має право здійснити наступне відступлення прав вимог без згоди Первісного Кредитора.
Відповідно до п. 3.1. Договору № 114/2-72 від 24.07.2024 р. загальна вартість Прав Вимоги за Договором (Ціна договору), становить 9 954 359, 21 грн (дев`ять мільйонів дев`ятсот п`ятдесят чотири тисячі триста п`ятдесят дев`ять гривень 21 копійка).
Пунктом 7.1 Договору № 114/2-72 від 24.07.2024 р. визначено, що Договір набирає силу з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань по Договору.
У лютому 2026 р. позивач звернувся до АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідача з пропозицією від 05.02.2026 р. про розірвання договору поруки, у якій запропонував розірвати договір поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р., укладений між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем. 
На пропозицію від 05.02.2026 р. про розірвання договору поруки позивача, АТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено позивачу відповідь на пропозицію № 97-14-3/356 від 13.02.2026 р., у якій повідомило, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відступлено право вимоги за договором поруки новому кредитору, а тому зобов`язання АТ «Райффайзен Банк Аваль», як кредитора за договором поруки припинились.
На пропозицію від 05.02.2026 р. про розірвання договору поруки позивача, відповідачем було направлено позивачу відповідь на пропозицію № ФК/990 від 27.02.2026 р., у якій він повідомив про неможливість задоволення пропозиції позивача про розірвання договору поруки.

Як було зазначено вище, позивач у позовній заяві просить суд розірвати договір поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р.
З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із укладенням, зміною та розірванням господарських договорів здійснюється Господарським кодексом України (за умови якщо правовідносини виникли на час чинності даного нормативно-правового акту), Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно з п. 1) ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 516 цього ж Кодексу заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
2. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 
Статтею 517 цього ж Кодексу встановлено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
2. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, враховуючи вищевикладене та на підставі вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що у відповідності до договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024 р., укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів”, до останнього перейшли права вимоги, у тому числі за договором поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р., укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .
Як вбачається з матеріалів справи, позивач лише 05.02.2026 р. звернувся у письмовій формі до відповідача, а саме позивач пропозицією від 05.02.2026 р. про розірвання договору поруки повідомив про настання для ОСОБА_1 починаючи з 24.02.2022 р. форс-мажорних обставин за договором поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р., настання яких підтверджується листом Торгово-Промислової Палати України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1.
Щодо достатності листа Торгово-Промислової Палати України від 28.02.2022 р. № 2024/02.0-7.1., як доказу виникнення обставин непереборної сили за вищезазначеним договором та підстави звільнення позивача від відповідальності за даним договором, суд вважає за потрібне зазначити наступне. 
Відповідно до ст. 14 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” торгово-промислова палати України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. 
Згідно з ст. 14-1 цього ж закону Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Відповідно до п. 3.3. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затверджених рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 р. №44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. Регламенту Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” в редакції від 02.09.2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів.
Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.
Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 141 Закону України “Про торгово-промислові палати України” шляхом видачі сертифіката.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 р. у справі № 904/3886/21.
Отже, з наведених норм слідує, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Відтак сертифікат видається заінтересованому суб`єкту господарювання на підставі його звернення. Іншого порядку засвідчення форс-мажорних обставин не визначено.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 р. “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із подальшим продовженням строку його дії.
Листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності по зобов`язанням за договорами, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин.
Водночас, вказаний лист носить загальний інформаційний характер, оскільки констатує абстрактний факт без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні. Неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства.
При цьому, позивачем до пропозиції від 05.02.2026 р. про розірвання договору поруки та у процесі розгляду справи не було додано сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчує наявність форс-мажорних обставин, які впливають на реальну можливість виконання зобов`язань позивача саме за договором поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р.
Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Згідно з ч. 1 ст. 180 цього ж кодексу зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.
Відповідно до ст. 181 цього ж кодексу Господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ч. 1 ст. 627 цього ж кодексу визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 628 цього ж кодексу визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 цього ж кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частинами 1-2 ст. 651 цього ж кодексу встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. 
Відповідно до частин 1,2,4 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
2. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
4. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 04.03.2025 р. у справі № 910/3688/24 виснував наступне: 
“Разом з тим враховує, що у чч. 1, 2 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Застосування ст. 652 ЦК України не пов`язане з порушенням договору іншою стороною. Ця стаття може застосовуватись лише в тому разі, коли сторона отримує належне виконання за договором.
Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.
Поняття "істотна зміна обставин" є оціночним. Критерії визначення цього поняття закріплені в абз. 2 ч. 1 ст. 652 ЦК України, яка встановлює, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
За відсутності істотної зміни обставин, тобто за незначної зміни обставин або за виникнення ускладнень у виконанні, які сторони могли розумно передбачити, договір відповідно до положень ст. 652 ЦК України не підлягає розірванню як за згодою сторін, так і за рішенням суду.
Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, проте під час виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.
При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникає під час виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору.
Отже, за загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, що відповідає свободі договору. При цьому можливість розірвання договору може бути обмежена, а саме у випадку, коли інше передбачено договором або випливає із суті зобов`язання.
Водночас договір у разі істотної зміни обставин може бути розірваним не лише за згодою сторін, а й на підставі рішення суду, зокрема, у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу / пропозицію про розірвання договору, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились. У такому разі суд при вирішенні питання на предмет можливості задоволення вимоги заінтересованої сторони має встановити факт зміни істотної обставини за наявності одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.
Застосування ст. 652 ЦК України є відображенням у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.
Існування одночасно чотирьох умов, що відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України є необхідними для встановлення ускладнень у виконанні, достатніх для розірвання договору, вимагає з`ясування змісту кожної окремо взятої умови.
Так, першою умовою є умова про те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане. Відповідно до цієї умови події, що нібито викликали ускладнення у виконанні договору і які можна назвати "істотною зміною обставин", повинні мати місце або стати відомими заінтересованій стороні після укладення договору. Названа умова є відсутньою якщо буде встановлено, що заінтересована у розірванні договору сторона знала про ці події і могла взяти їх до уваги в момент укладення договору, а не легковажно ігнорувати їх. Легковажно проігноровані події, які й створили ускладнення, або іншими словами "істотну зміну обставин", роблять неможливим для сторони, яка заінтересована розірвати договір, покладатися на ускладнення.
Друга умова - це умова про те, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення за всієї турботливості та обачності, які від неї вимагалися. Зазначена умова, з одного боку, вказує на характер причин, які зумовили зміну обставин, з іншого - передбачає оцінку поведінки заінтересованої сторони: чи могла вона усунути зазначені причини. Згідно з вимогами добросовісності виконання зобов`язань кожна зі сторін договору повинна вживати заходів щодо досягнення мети зобов`язання; вчиняти дії, направлені на полегшення виконання зобов`язання та уникати вчинення дій, які можуть обтяжити виконання зобов`язанням чи взагалі унеможливити його; не допускати порушення прав іншої сторони тощо. Тобто сторони мають докладати усіх зусиль для належного виконання договірного зобов`язання. Для відповідного обґрунтування вказаної умови суду необхідно належним чином проаналізувати умови укладеного сторонами договору та встановити належним чином обставини, які свідчили б про те, що сторона договору дійсно не може усунути обставин, які для неї істотно змінилися.
Третьою необхідною умовою є умова, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Для встановлення цієї умови слід довести порушення еквівалентності у відносинах сторін. Майнові інтереси сторін мають перебувати в збалансованому стані. Виконання договору за істотної зміни обставин може призвести до порушення цього балансу. При цьому фактор порушення співвідношення майнових інтересів сторін виступає не як суб`єктивний, а як об`єктивний критерій, фіксація якого здійснюється на підставі не стільки оцінки самими сторонами договору балансу своїх інтересів, скільки комплексного аналізу судом питання адекватності такої оцінки в умовах, що склалися.
Четвертою необхідною умовою є умова про те, що із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Випадки ускладнення у виконанні договору не можуть мати місця, якщо потерпіла сторона прийняла на себе ризик зміни обставин. Прийняття на себе ризику зміни обставин не обов`язково повинно бути прямо відображено у договорі, такий висновок може випливати із самого характеру та змісту зобов`язання.
Саме позивач при зверненні до суду з вимогами про розірвання договору насамперед повинен довести факт наявності передбачених чинним законодавством підстав для його розірвання.
Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 910/5110/17, від 23.07.2019 у справі № 910/13249/17, від 01.08.2020 у справі № 910/16784/20, на які покликається скаржник.
Відповідно до ст. ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, самостійного формування підприємцем програми діяльності, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Суб`єкти господарювання укладають договори на різних погоджених між ними умовах та здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи проведення та оформлення господарських операцій тощо.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від таких дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, на яку здійснено посилання в касаційній скарзі.
Отже, фактично суб`єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, приймає як сприятливі наслідки такої господарської діяльності, так і несприятливі, а тому, підписуючи договір, має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій.
При цьому повномасштабна агресія, розпочата 24.02.2022, безпосередньо вплинула на можливість суб`єктів господарської діяльності здійснювати свою підприємницьку діяльність. Водночас стосовно різних видів діяльності цей вплив мав різний ефект та інтенсивність.
Обставини зміни політичної, економічної ситуації в країні, коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору і не є істотною зміною обставин у розумінні ст. 652 ЦК України та не можуть бути підставами для розірвання договору. Посилання на коливання валютного курсу мають загальний характер, є комерційними ризиками сторін договору та повною мірою стосуються обох сторін договору, а не лише позивача, а тому не можуть бути віднесені до обставин, якими сторони керувалися при укладенні спірного договору і виходили, що вони не настануть, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.04.2018 у справі № 910/4590/17 та від 18.09.2020 у справі № 916/4693/15, на які посилається скаржник”.
Як було встановлено судом в процесі розгляду справи, позивач в обґрунтування та на підтвердження своїх позовних вимог вказує на істотну зміну обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р., а саме на повномасштабне вторгнення збройних сил Російської Федерації в Україну, ведення воєнного стану на всій території України, спад економічної активності та окупація м. Маріуполь.
У свою чергу, суд звертає увагу позивача на те, що повномасштабна агресія Російської Федерації проти України, розпочата 24.02.2022, та її безпосередній негативний вплив як на позивача так і на відповідача, як на суб`єктів господарювання, що проводять свою діяльність в Україні, а також ведення воєнного стану на всій території України, окупація міста Маріуполь не можуть бути безумовними підставами для розірвання укладеного договору поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р. без окремого доведення належними та допустимими доказами того факту, що якби АТ “Райффайзен Банк” та ОСОБА_1 могли б передбачити військову агресію Російської Федерації проти України, ведення воєнного стану на всій території України, окупація міста Маріуполь, вони не укладали б договір поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р. або уклали б його на інших умовах.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на спад економічної активності, як на істотну зміну обставин у розумінні ст. 652 ЦК України, є необґрунтованим та безпідставним з огляду на те, що за своєю суттю погіршення економічної ситуації в Україні є саме комерційним ризиком відповідача, як сторони договору, що повною мірою стосується обох сторін договору, а не лише окремо позивача.
При цьому, як було встановлено в процесі розгляду справи, позивач в обґрунтування та на підтвердження своїх позовних вимог про розірвання договору поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р., вказує на наявність підстав існування форс-мажорних обставин, які спричинили істотну зміну обставин, якими сторони керувались під час укладення договору, а саме повномасштабне вторгнення збройних сил Російської Федерації в Україну, ведення воєнного стану на всій території України та окупація м. Маріуполь.
З приводу вказаного суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається із змісту висновків Верховного Суду у справі № 910/15264/21 обставини форс-мажору (обставини непереборної сили), які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, та істотна зміна обставин є різними правовими ситуаціями.
На відміну від форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) істотна зміна обставин:
- є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад, у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання;
- не впливає на строк виконання зобов`язань (не змінює його) і не звільняє сторону від відповідальності за невиконання, а дозволяє припинити таке виконання (розірвання договору) чи змінити умови такого виконання або умови договору в цілому (для досягнення балансу інтересів сторін, який був порушений через істотну зміну обставин);
- має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними.
Положення ст. 652 ЦК України можуть бути застосовані у випадку відсутності існування форс-мажору, але тоді позивач має довести наявність всіх чотирьох умов, необхідних для внесення змін до договору за рішенням суду:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
У ст. 652 ЦК України містяться приписи для ситуації, коли сторона об`єктивно може виконати зобов`язання, проте внаслідок зміни обставин таке виконання втрачає для неї сенс або кінцевий результат буде не тим, на який вона розраховувала на початку. У цьому разі виникає потреба зміни умов зобов`язання (договору) до змінених суттєвим чином обставин.
За наявності форс-мажорних обставин виникають підстави для застосування ст. 617 ЦК України та відповідних умов договору для звільнення сторони від відповідальності за часткове або повне невиконання договірних зобов`язань за наслідками надання відповідних доказів, а не для примусового внесення змін до договору відповідно до ст. 652 ЦК України, якщо лише самим договором не передбачено інше.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.10.2024 р. у справі № 910/332/24.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували саме істотну зміну обставин, якими сторони керувалися укладаючи договір поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р., а також наявність чотирьох умов, визначених у ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, що є обов`язковим для застосування судом такого виняткового заходу, як зміна умов договору чи його розірвання.
Отже, позовні вимоги позивача про розірвання договору поруки № 011/10892/1168169/П від 02.09.2021 р., є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.
Таким чином, враховуючи все вищевикладене, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, а тому не вбачає підстав для задоволення позову.
Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.
Окрім цього, суд вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з п.п. 1) п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з п.п. 2) п. 2. ч. 2 ст. 4 цього ж закону розмір ставки судового збору із позовних заяв немайнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 цього ж закону судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 3 ст. 6 цього ж закону передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
За подання позовної заяви про розірвання шлюбу з одночасним поділом майна судовий збір справляється за розірвання шлюбу і за поділ майна.
Відповідно до ст. 7 Закону України “Про судовий збір” сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:
1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;
2) повернення заяви або скарги;
3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;
4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);
5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
2. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
3. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
4. У разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.
5. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. 
До вказаної позовної заяви додано квитанцію про сплату № 9203-0931-5157-7593 від 10.03.2026 р. про сплату судового збору на суму 3 328, 00 грн. 
За таких обставин, понесені ОСОБА_1 судові витрати, у зв`язку із зверненням в Господарський суд Київської області із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про розірвання договору поруки та внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягають поверненню позивачу у розмірі 665, 60 грн з вищевказаних підстав.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд – 

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.
2. Судові витрати покласти на позивача.
3. Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 (шістдесят) коп., перерахований (сплачений) за квитанцією про сплату № 9203-0931-5157-7593 від 10.03.2026 р.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення складено і підписано
03 липня 2026 р.