СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/26047/25
пр. № 2/759/3578/26
16 квітня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кравченка Ю.В., за участю секретаря судового засідання Бондарчук М.І., за участю позивача, ОСОБА_1 , представника позивача, адвокатки Зарубіної Т.М., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:
І. Позиції сторін
Аргументи позивача
30 жовтня 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
19 листопада 2025 року до суду надійшла уточнена позовна заява, подана представником позивача, адвокаткою Зарубіною Т.М.
Позов, з урахуванням уточнень, обґрунтований тим, що:
- ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті москва помер громадянин рф ОСОБА_1 , батько позивача;
- до складу спадщини увійшла квартира АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_1 залишив заповіт, відповідно до якого спадкоємцем за заповітом є позивач, ОСОБА_1 ;
- неподання позивачем у встановлений строк заяви про прийняття спадщини пов`язане зі смертю його батька на території іноземної держави (рф), у зв`язку з чим у нього виникли труднощі в отриманні свідоцтва про його смерть.
З урахуванням наведеного, просив визначити йому додатковий строк в один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після батька, ОСОБА_1 .
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Позиція відповідача
Київська міська рада позов не визнала.
26 січня 2026 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшов відзив на позовну заяву, поданий ОСОБА_2 .
У відзиві представник відповідача зазначила, що факт смерті батька позивача за кордоном України не є автоматичною підставою для визнання причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини; позивач зареєстрований і проживає у квартирі, що належала спадкодавцю, тому не міг не бути обізнаний про його смерть; оскільки смерть спадкодавця настала у 2021 році, до запровадження в Україні воєнного стану, позивач мав достатньо часу для подання заяви про прийняття спадщини.
З наведених підстав просила в позові відмовити.
У судове засідання представник Київської міської ради не з`явилася. У відзиві просила розглядати справу за її відсутності.
ІІ. Процесуальні дії суду
06 січня 2026 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочав підготовче провадження у справі, призначив підготовче засідання на 18 лютого 2026 року.
У зв`язку з відсутністю електропостачання в суді судове засідання, призначене на 18 лютого 2026 року, суд відклав на 23 березня 2026 року.
23 березня 2026 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 16 квітня 2026 року.
До уточненої позовної заяви позивач долучив заяву про виклик та допит у судовому засіданні як свідка ОСОБА_3 .
23 березня 2026 року, до початку підготовчого засідання, позивач подав заяву про його допит як свідка в судовому засіданні.
Зазначені заяви суд задовольнив, про що зазначив в ухвалі про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті від 23 березня 2026 року.
ІІІ. Обставини, які встановив суд
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим бюро запису актів громадянського стану Виконавчого комітету Московської районної ради депутатів трудящих 11.10.1965, актовий запис № 1926 (а.с. 8).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим багатофункціональним центром надання державних послуг району північне бутово, орган рацс москви № 66 17.04.2021, актовий запис № 170219775006600241004 (а.с. 42).
Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Вашагашвілі Д.Д., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 01.11.1996 за р. № 3091; право власності на вказану квартиру зареєстроване Київським міським бюро технічної інвентаризації 29.11.1996 (а.с. 13).
Відповідно до заповіту, посвідченого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою, 24.02.1998 за р. № 3с-350, ОСОБА_1 , який мешкає в АДРЕСА_2 , належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 заповів своєму синові, ОСОБА_1 (а.с. 15).
Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. 22.10.2025 за № 82991096, спадкові справи після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заводилися (а.с. 18).
Згідно з листом-відмовою, виданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. 14.10.2025 за № 237/01-16, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті батька, ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 17).
Допитаний в судовому засіданні як свідок, позивач, ОСОБА_1 , пояснив, що його батько помер у 2021 році в москві. Поїхати до рф він не міг через карантин та поганий стан здоров`я. З огляду на повномасштабне вторгнення рф до України отримати свідоцтво про смерть батька зміг лише в 2025 році через знайомих, які передали свідоцтво через Польщу. Також повідомив, що батько переїхав до росії приблизно у 2006 році, до того часу проживав у квартирі АДРЕСА_1 . До нотаріуса звернувся лише після отримання свідоцтва про смерть, у тому числі через те, що має проблеми зі здоров`ям, регулярно проходить стаціонарне лікування. Доказів на підтвердження вказаних обставин не має, бо медична картка загубилася.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що працює консьєржкою в будинку, де проживає позивач. У вересні 2025 року до неї звернувся невідомий їй чоловік, який просив передати ОСОБА_1 конверт. Що саме було в конверті, вона не знає.
ІV. Мотиви, оцінка та висновки суду
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17).
Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. 
При цьому для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки та врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.
Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно із частиною першою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.
Отже, закон гарантує спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Аналіз частини третьої статті 1272 ЦК України свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
До таких правових висновків неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема у постановах у справах № 450/1383/18 від 31.01.2020, № 589/1863/13-ц від 12.04.2021, № 686/8011/18 від 28.07.2021.
При цьому об`єктивними, непереборними, істотними труднощами є такі обставини, що не залежать від волі особи, є надзвичайними і невідворотними і які унеможливлюють учинення спадкоємцем передбачених законом дій, спрямованих на прийняття спадщини.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: тривалу хворобу спадкоємців; велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
До таких висновків неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема в постановах від 17 березня 2021 року в справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року в справі № 361/8259/18.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (див. п. 57 постанови Верховного Суду в справі № 686/5757/23 від 26.06.2024).
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначив, що не зміг подати заяву про прийняття спадщини за заповітом після батька, ОСОБА_1 , в установлений законом строк у зв`язку зі смертю його батька на території іноземної держави (рф), що викликало в нього труднощі в отриманні свідоцтва про його смерть.
Матеріалами справи підтверджено, що:
- до складу спадщини після смерті ОСОБА_1 увійшла квартира АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому з урахуванням положень ст. 253, 254, 1270 ЦК України кінцевим днем строк для подання заяви про прийняття спадщини є 19 жовтня 2021 року;
- із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_1 позивач звернувся 14 жовтня 2025 року, тобто поза межами встановленого законом строку;
- у разі задоволення вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у позивача виникне право на спадкування за заповітом.
Суд бере до уваги надані позивачем докази, які з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що позивач мав істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини, оскільки його батько помер на території російської федерації. Смерть спадкодавця на території держави-агресора, з огляду на карантин, який діяв у 2021 році та стан здоров`я позивача становили істотні перешкоди в отриманні свідоцтва про смерть, що є обов`язковим для оформлення права на спадщину.
За таких обставин, причини через які позивач протягом встановленого строку після смерті його батька не подавав заяву про прийняття спадщини до органів нотаріату і на які він посилається у позові, суд визнає поважними.
Доводи відповідача про відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини суд відхиляє, оскільки встановлених судом обставин вони не спростовують.
З огляду на викладене, суд задовольняє позов повністю.
V. Судові витрати
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач при поданні позову сплатив судовий збір у сумі 1 211,20 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 4497-4974-1462-8289 від 23.10.2025 (а.с. 1).
Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу.
На підставі викладеного вище, керуючись ст. 4, 12, 13, 49, 76-81, 89, 133, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, задовольнити повністю.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк в 1 (один) місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання заявипро прийняття спадщини за заповітом після ОСОБА_1 , батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).
Відповідач: Київська міська рада (місцезнаходження: місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 36, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 22883141).
Повне рішення суду складене 27 квітня 2026 року.

Суддя         Ю.В. Кравченко