ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

29607, м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1, e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, тел.(0382)71-81-84
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. Справа № 924/1167/24 

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Музики М.В., за участю секретаря судового засідання Крупської В.В., розглянувши справу

за позовом заступника керівника окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах Західного офісу Держаудитслужби України, м. Львів, Хмельницької обласної ради, м. Хмельницький 

до комунального некомерційного підприємства "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради, м. Хмельницький

товариства з обмеженою відповідальністю "Дамас і Ко", м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області

про визнання недійсним договору про публічну закупівлю (підряду) №352 від 02.11.2020 року з усіма його змінами і доповненнями, укладеного між КНП "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради та ТОВ "Дамас і Ко", 

стягнення 2 862 080,65 грн.,  

представники сторін:
прокуратури: Приступа В.І. 
позивачів: не з`явились; 
відповідача 1: адвокат Осадчук В.В.
відповідача 2: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

прокурор в інтересах позивачів звернувся з позовом до суду, у якому просить визнати недійсним договір про публічну закупівлю (підряду) №352 від 02.11.2020 року з усіма його змінами і доповненнями, укладений між КНП "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради та ТОВ "Дамас і Ко", та стягнути 2 862 080,65 грн. з відповідача 2 на користь відповідача 1 з подальшим перерахуванням вказаної суми в дохід держави. 
Вимоги мотивує тим, що оскаржуваний правочин суперечить інтересам держави, позаяк укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено актиконкурентними узгодженими діями його учасників. Відтак вважає підставним застосування в даному випадку ч. 3 ст. 228 ЦК України та стягнення одержаних ТОВ "Дамас і Ко" за спірним правочином коштів в дохід держави. 
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 02.01.2025 року відкрито провадження у справі №924/1167/24, призначено підготовче засідання на 28.01.2025 року. 
Ухвалою суду від 28.01.2025 зупинено провадження у справі №924/1167/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/3456/23. 
Ухвалою суду від 30.03.2026 поновлено провадження у справі №924/1167/24 та призначено підготовче засідання на 14.04.2026. Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.04.2026. 
Прокурор в судовому засіданні 29.04.2026 вимоги позову підтримав, наполягає на його задоволенні. 
Позивачі не скористались правом участі своїх представників в судовому розгляді справи, належним чином повідомлені про час та місце засідання, що підтверджується довідками про доставку ухвал суду у справі №924/1167/24 в електронний кабінет останніх в ЄСІТС. 
Позивач 1 у поясненнях від 24.01.2025 зауважив про відсутність правових підстав для здійснення моніторингу закупівлі, за результатами якої укладено спірний правочин, та законних підстав для проведення позапланової виїзної ревізії, з огляду на що Держаудитслужба не може підтвердити чи спростувати наявність або відсутність порушень законодавства. У заявах від 24.01.2025 та від 10.04.2026 просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника органу державного фінансового контролю. 
Представник відповідача 1 в судовому засіданні та у відзиві просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечення мотивує тим, що сам факт вчинення антиконкурентних узгоджених дій не підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України. При цьому, на момент укладення договору відповідач 1 не був обізнаний про узгодженість дій учасників закупівлі. 
Крім того, відповідач 1 вважає, що у позовній заяві та додатках до неї не наведено відомостей про наявність інших потенційних учасників спірної закупівлі, які б могли задовольнити потреби замовника (відповідача-1 КНП "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради) за менші кошти. Також прокурором не надано доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій. 
Наголошує, що умови договору були виконані його сторонами у повному обсязі. Натомість прокурор не довів належними та допустимими доказами, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення договору, наявність протиправних наслідків договору, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства. 
Підсумовує, що КНП "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради як замовником під час укладення договору підряду № 352 від 02.11.2020 року повністю дотримано загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Прокурор у відповіді на відзив відповідача 1 вважає заперечення останнього необґрунтованими та наголошує на доводах, викладених у позовній заяві, акцентуючи увагу на спотворенні результатів торгів для всіх його учасників. 
Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, належним чином повідомлений про час та місце засідання, що підтверджується довідкою про доставку ухвал суду у даній справі в електронний кабінет ТОВ "Дамас і Ко" в ЄСІТС.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").
Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").
До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що учасникам справи створені належні умови в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про розгляд справи за відсутності відзиву відповідача 2. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Протягом вересня-листопада 2020 року комунальним некомерційним підприємством «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради проведено процедуру відкритих торгів UA-2020-09-30-004614-а щодо закупівлі робіт: Капітальний ремонт з частковою заміною системи водопроводу та каналізації приміщення VII корпусу комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради за адресою: вул. Пілотська, 1 м. Хмельницький. Оголошення про проведення процедури закупівлі 30.09.2020 розміщено в системі електронних закупівель «ProZorro» (ідентифікатор закупівлі в системі «ProZorro» № UA2020-09-30-004614-a). Розмір бюджетного призначення за кошторисом або очікувана вартість предмету закупівлі, який оголошений Замовником, становить 2 863 974,40 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАМАС І КО» та фізична особа-підприємець Денисюк Андрій Антонович взяли участь у відкритих торгах щодо закупівлі робіт: Капітальний ремонт з частковою заміною системи водопроводу та каналізації приміщення VII корпусу комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради за адресою: вул. Пілотська, 1 м. Хмельницький, які проводились протягом вересня-листопада 2020 року комунальним некомерційним підприємством «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради (ідентифікатор закупівлі в системі «ProZorro» UA-2020-09-30-004614-a).
Згідно Протоколу засідання тендерного комітету комунальним некомерційним підприємством «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради від 21.10.2020 № 378 переможцем Торгів було визнано ТОВ «ДАМАС І КО» з ціновою пропозицією 2 862 080,65 грн. з ПДВ. 
02.11.2020 між Комунальним некомерційним підприємством "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дамас і Ко" (підрядник) укладено договір №352 про закупівлю робіт за бюджетні (далі - договір), за умовами якого Підрядник зобов`язується у 2020 році виконати роботи, зазначені в проектно-кошторисній документації (і при потребі зі змінами, внесеними до неї), що виготовлена на об`єкт Капітальний ремонт з частковою заміною системи водопроводу та каналізації приміщення VІІ корпусу комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради за адресою: вул. Пілотська, 1 м. Хмельницький, а Замовник - прийняти і оплатити такі роботи.
Найменування робіт – «код ДК 021:2015: 45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація» (Капітальний ремонт з частковою заміною системи водопроводу та каналізації приміщення VІІ корпусу комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради за адресою: вул. Пілотська, 1 м. Хмельницький) (п. 1.2. договору). 
Згідно розділу 3 договору, загальна сума, що визначена у Договорі становить 2862080,65 грн. Замовник бере на себе бюджетні зобов`язання відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України виключно в межах відповідних фактичних надходжень бюджетних коштів. Сума цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін.
Договір підписано його сторонами та скріплено печатками. 
30.12.2020 між відповідачами укладено додаткову угоду №1 до договору, якою продовжено строк виконання робіт до 31.03.2021. 
З листа відповідача 1 від 02.10.2024 слідує, що договір виконано в повному обсязі та відповідачу 2 сплачено 2862080,65 грн. за виконані роботи. 
Рішенням Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.04.2024 у справі №72/04-22 визнано, що товариство з обмеженою відповідальністю «ДАМАС І КО» (ідентифікаційний код юридичної особи - 37596635) та фізична особа-підприємець Денисюк Андрій Антонович (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів під час підготовки та участі у тендерній процедурі закупівлі за предметом: Капітальний ремонт з частковою заміною системи водопроводу та каналізації приміщення VII корпусу комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради за адресою: вул. Пілотська, 1 м. Хмельницький, які проводились протягом вересня-листопада 2020 року комунальним некомерційним підприємством «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради, ідентифікатор закупівлі в системі - UA-2020-09-30-004614-а.
За вчинення порушення, зазначеного у пункті 1 резолютивної частини цього рішення відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» накладено штраф на товариство з обмеженою відповідальністю «ДАМАС І КО» у розмірі 68 000,00 гривень.
У листі від 17.10.2024 Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області повідомлено прокуратуру, що джерелом фінансування спірного договору були кошти обласного бюджету. 
Відповідно до статуту КНП "Хмельницька обласна лікарня", затвердженого 26.02.2024, Комунальне некомерційне підприємство «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради (надалі – Підприємство) є комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги спеціалізованої та високоспеціалізованої медичної допомоги та поліклінічної (консультативної) допомоги населенню Хмельницької області в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом.
Підприємство створене відповідно до рішення Хмельницької обласної ради від 21 червня 2019 року шляхом перетворення Хмельницької обласної лікарні у комунальне некомерційне підприємство «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради. Майно підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області в особі Хмельницької обласної ради (засновник). 
Підприємство є об`єктом спільної власності територiальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області в особi Хмельницької обласної ради, код ЄДРПОУ – 00022651. Юридична адреса: 29005, Хмельницька область, м. Хмельницький, Майдан Незалежності, будинок 2.
Майно підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Майно підприємства становлять оборотні і необоротні активи, основні засоби та грошові кошти, а також інші цінності, передані йому Засновником, вартість яких відображається у самостійному балансі Підприємства (п. 5.1. статуту).
З вищевикладеного, прокурор в інтересах позивачів звернувся з даним позовом до суду.
Позиція суду. 
Щодо підстав представництва прокурора у даній справі суд зазначає таке.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підлягають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Надмірна формалізація "інтересів держави" може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є належною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Відповідно до пункту 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Разом з тим, згідно з підпунктом 3, 4, 9 пункту 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку право охоронюваним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.
Відповідно до статті 28 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", міністерства, інші центральні органи виконавчої влади та їх територіальні органи звертаються до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Окружна прокуратура м. Хмельницького звернулася із листом від 17.09.2024 до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області, у якому повідомила про виявлені під час проведення публічної закупівлі UA-2020-09-30-004614-а порушення та необхідність звернення до суду з позовом. 
У відповідь листом від 18.10.2024 позивач 1 проінформував прокурора про відсутність підстав для звернення до суду у спірних правовідносинах. 
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 (пункт 6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Вказані обставини, відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.
Крім того, відповідно до частини 4 статті 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи та посадові особи місцевого самоврядування мають право звертатися до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад, повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту Статуту КНП "Хмельницька обласна лікарня" підприємство є об`єктом спільної власності територiальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області в особi Хмельницької обласної ради.
Отже, Хмельницька обласна рада є засновником КНП "Хмельницька обласна лікарня" і представником інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області, тому вона є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У свою чергу, договір про закупівлю від 02.11.2020 укладено за наслідками проведеної відповідачем 1 закупівлі, його оплата здійснюється за рахунок бюджетних коштів.
Окружна прокуратура м. Хмельницького у листі від 10.10.2024 проінформувала позивача 2 про виявлені під час проведення публічної закупівлі UA-2020-09-30-004614-а порушення та просила повідомити про заходи, які вживаються або будуть вжиті за наслідками відповідного звернення. 
Хмельницька області рада листами від 05.11.2024 та від 07.11.2024 зазначила про відсутність видатків на звернення до суду та не заперечила проти вжиття заходів реагування прокуратурою. 
Таким чином, прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Хмельницької обласної ради та Західного офісу Держаудитслужби для захисту порушених інтересів держави.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Отже, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.
Такі висновки Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 215 Цивільного кодексу України викладені у численних постановах, зокрема у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14-ц, а також у постановах від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц, від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, та є усталеними.
Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Підставою недійсності спірного у цій справі договору прокурор визначив положення частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України та зазначив про те, що договір суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки був укладений за результатом закупівлі, проведення якої відбулося з порушенням її учасниками законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів закупівлі, з порушенням встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" принципу добросовісної конкуренції серед учасників, які проявили недобросовісну поведінку, що підтверджується рішенням Адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.04.2024 у справі №72/04-22.
Відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Норми чинного законодавства не містять визначення понять "інтерес" загалом та "інтерес держави і суспільства" зокрема. Законодавство України не містить ні орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.
Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08 квітня 1999 року).
Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі №922/1391/18, та який був підтверджений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, аналіз частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Суд зазначає, що для правильного вирішення спору у цій справі при застосуванні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
При цьому, не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Наявність у сторін (сторони) правочину такого наміру (умислу) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Отже, для застосування положень частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, прокурор має довести, що спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
Однак, прокурор у позовній заяві в обґрунтування недійсності спірного договору на підставі частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України послався лише на те, що спірний договір був укладений з порушенням принципу добросовісної конкуренції серед учасників.
Тобто, фактично доводи прокурора зводяться до обставин порушення учасниками закупівлі правил конкуренції, які були допущені під час проведення процедур закупівлі, а не до того, що безпосередньо сам укладений договір порушує інтереси держави та суспільства.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23 уточнила попередні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, які, зокрема містилися у постановах від 13 листопада 2024 року у справі № 911/934/23, від 17 жовтня 2024 року у справі №914/1507/23 та в інших постановах. Згідно з уточненими висновками Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, ця норма права передбачає санкції конфіскаційного характеру, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду розглядається Європейським судом з прав людини як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Застосування наслідків, передбачених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
З огляду на конфіскаційний характер санкції, передбаченої частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування підстав недійсності спірного у цій справі договору, судом встановлено, що прокурором не подано доказів, які б підтвердили завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, а також умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам, зокрема, не доведено спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.
Прокурор в обґрунтування позову послався лише на рішення Адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 19.04.2024 №72/04-22.
Однак, як уже зазначалося вище, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України, у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.
Правова позиція щодо аналогічних правовідносин викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, є останньою та враховується судом відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України.
З огляду на викладене, обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема відповідачем-2, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави та суспільства.
Крім того, відповідач-2 за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже поніс відповідальність у вигляді покладеного на нього рішенням Антимонопольного комітету штрафу.
Прокурор не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів того, що роботи, виконані за спірним договором, проведені за завищеними цінами або того, що аналогічні роботи могли бути виконані з використанням менших ресурсів, а також доказів невідповідності кількості, вартості або якості виконаних відповідачем-2 робіт розміру завданих замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов договору про закупівлю. Суд враховує те, що прокурор не посилався та не доводив ці обставини та обставини того, що внаслідок укладення спірного у цій справі договору держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти.
Предметом закупівлі були роботи з капітального ремонту, за рахунок виконання відповідачем-2 спірного договору, відповідач 1 задовольнив свої потреби у капітальному ремонті. Спірний договір є виконаним його сторонами у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. 
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору за статтею 228 Цивільного кодексу України, а також і для застосування особливого виду наслідків недійсності такого правочину, визначених частиною третьою статті 228 Цивільного кодексу України, оскільки прокурор не довів наявності суперечності спірного договору інтересам держави та суспільства.
Висновки суду щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України у сукупності зі статтями 203, 216 Цивільного кодексу України повністю узгоджуються з останніми висновками Верховного Суду щодо застосування цих норм права, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23.
Така правова позиція відповідає також висновкам, викладеним Верховним Судом, зокрема у справах №910/7385/23, №913/330/23, №904/1499/23, №907/178/24, №922/4420/23, постанови в яких ухвалено Верховним Судом після ухвалення постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі № 922/3456/23.
Таким чином, в задоволенні позову у справі №924/1167/24 слід відмовити в повному обсязі. 
Витрати зі сплати судового збору покладаються на прокурора у зв`язку з відмовою в задоволенні позову. 
Керуючись ст.ст. 2, 12, 20, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.05.2026

Суддя М.В. Музика 

Віддрук. у 1 прим.: 1 - до справи, учасникам справи в ел. кабінет