БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05.05.2026
Справа № 497/1703/25
Провадження № 2/497/202/26
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2026 року            м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю - секретаря Мунтянової В.Р.,
позивача - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 , її представника - ОСОБА_4 ,
представника третьої особи - Станєвої Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області в особі Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, 
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Його діти постійно проживають з ним за місцем його фактичного проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . 
Матір`ю дітей є його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка в травні 2023 року залишила позивача разом з двома малолітніми дітьми, пішла з дому, проживає окремо, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дітей, не підтримує зв`язок з сім`єю, матеріально не допомагає, не піклується про стан здоров`я, утримання та виховання дітей.
21 липня 2025 року позивач звернувся до Болградського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.
Висновком органу опіки та піклування Кубейської сільської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Кубейської сільської ради від 30.06.2025 року № 59 «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 », визначено: «Вважати доцільним позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ».
При цьому, органом опіки та піклування встановлено, що «...з 2023 року...діти залишились з батьком, який виконує усі обов`язки щодо утримання та виховання двох малолітніх дітей...самостійно. Батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с. Кубей, Болградського району Одеської області, зареєстрований та проживає у власному будинку разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_2 ...Умови проживання: діти мають власні кімнати, де чисто та прибрано, у наявності дитячі речі, взуття, продукти харчування, товари першої необхідності. Санітарний стан приміщень добрий. Батько працює за наймом, має постійний дохід та характеризується як добра, працелюбна та уважна людина. Згідно характеристик на дітей, які систематично відвідують навчальні заклади, вихованням дітей займається батько, виконує рекомендації вчителів, на батьківських зборах проявляє активність, цікавиться успіхами дітей та їх проблемами.
Мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає у АДРЕСА_3 , без реєстрації за місцем проживання та права власності. Має проблеми зі здоров`ям, але інвалідність не встановлена. Протягом двох років, а саме з травня 2023 року мати залишила двох малолітніх дітей разом з батьком. Зі слів матері, вона проживає з іншим чоловіком та на даний час не працює. Не відвідує дітей та участі у вихованні та утриманні не приймає, матеріально не допомагає, не піклується про стан здоров`я. Відносно дітей мати не виконує батьківських обов`язків».
Відповідно до характеристики Кубейської сільської ради. ОСОБА_1 характеризується позитивно, «...бере активну участь у вихованні двох своїх неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним. Мати їх дітей і його дружина залишила їх».
У зв`язку з вищезазначеним позивач змушений звернутись до суду для захисту прав та інтересів дитини.

Ухвалою суду від 23.07.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 11:00 годину 30.09.2025 року (а.с.29), про що були повідомлені сторони (а.с.30).
В підготовче засідання 30.09.2025 року:
- позивач та представник прибули, наполягали на задоволенні позовних вимог;
- відповідач не прибула, не сповіщена належним чином, усі поштові листи повернулися до суду без вручення (а.с.33-39);
- представник третьої особи - не з`явилася, будучи належним чином повідомленою (а.с.32).
Протокольною ухвалою суду в проведенні підготовчого засідання проголошено перерву до 09:00 години 12.11.2025 року. Зобов`язано позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Македонського Олександра Івановича надати суду актуальну адресу проживання відповідача ОСОБА_3 та її засоби телефонного зв`язку (а.с.43, 44, 45).

В підготовче засідання 12.11.2025 року:
- позивач та представник прибули, наполягали на задоволенні позовних вимог;
- відповідач не прибула, сповіщена належним чином (а.с.50),
- представник третьої особи - не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.46-49).
Протокольною ухвалою суду клопотання позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Македонського Олександра Івановича - задоволено. Проголошено перерву в судовому засідання до 11:30 години 01.12.2025 року. Вжито заходів для повторного сповіщення відповідача по справі ОСОБА_3 за місцем її фактичного проживання, а саме: АДРЕСА_4 (а.с.53-55).

25.11.2025 року відповідачем надіслано заяву про проведення підготовчого засідання в режимі відео конференції з Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за місцем її теперішнього місця проживання (а.с.57-58).
Ухвалою суду від 25.11.20025 року клопотання відповідача ОСОБА_3 про проведення підготовчого засідання по даній справі в режимі відеоконференції - задоволено. Ухвалено про проведення підготовчого засідання у даній справі в режимі відеоконференції з приміщення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. Доручено Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області: вулиця Клушина, буд.2, м. Ізмаїл, Одеська область, 68600, ел. пошта: inbox@iz.od.court.gov.ua забезпечити проведення судового засідання об 11:30 годині 01.12.2025 року в режимі відеоконференції за участю відповідача ОСОБА_3 (а.с.60, 61).
В підготовчому засідання 01.12.2025 року:
- позивач та представник прибули, наполягали на задоволенні позовних вимог;
- відповідач приймала участь в режимі ВКЗ з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (а.с.72-73), просила надати час та можливість скористатися правничою допомогою,
- представник третьої особи - підтримала вимоги позивача, надала виписку з протоколу засідання №5 комісії з питань захисту прав дитини Кубейської сільської ради від 24.06.20025 року (а.с.69-71); 
Протокольною ухвалою суду клопотання відповідача ОСОБА_3 - задоволено. Надано можливість відповідачу скористатися правничою допомогою відповідного фахівця в галузі права, уклавши договір на правничу допомогу, або звернутися до Центру з надання безплатної правничої допомоги. Проголошено перерву в судовому засідання до 09:00 години 19.01.2026 року. 
Зобов`язати відповідача по справі ОСОБА_3 протягом п`ятнадцяти днів надіслати на адресу суду та іншим сторонам по справі письмовий відзив на позовну заяву, до якого додати усі наявні письмові докази (а.с.76-78).
В підготовчому засідання 09.01.2026 року:
- позивач та представник прибули, наполягали на задоволенні позовних вимог;
- відповідач приймала участь в режимі ВКЗ з Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (а.с.79-80), просила вдруге надати час та можливість скористатися правничою допомогою, оскільки має важке матеріальне становище;
- представник третьої особи - не прибула, причини неявки не повідомила.
Протокольною ухвалою суду клопотання відповідача по справі ОСОБА_3 - задоволено. Проголошено перерву в підготовчому засіданні до 13:00 години 17.02.2026 року. Зобов`язано відповідача ОСОБА_3 та її представника своєчасно підготувати та надіслати усім сторонам та суду письмовий відзив на позовну заяву з урахуванням того, що провадження по справі було відкрито ще 23.07.2025року. Попереджено відповідача про недопустимість зловживання своїми правами та умисним затягуванням розгляду справи. Зобов`язано третю особу орган опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області надіслати суду та усім учасникам судового процесу письмові пояснення на позовну заяву. Зобов`язано відповідача ОСОБА_3 та її представника прибути в наступне підготовче засідання особисто до Болградського районного суду Одеської області для участі в підготовчому засіданні. 

19.01.2026 року судом отримано пояснення третьої особи по суті позовних вимог в яких Орган опіки та піклування Кубейської сільської ради, повідомляє суд про встановлені фактичні обставини та позицію щодо предмета спору. 
З цих пояснення вбачається, що до Служби у справах дітей та органу опіки 2025 року звернувся батько малолітніх дітей - ОСОБА_1 - із заявою про необхідність розгляду питання щодо позбавлення матері, ОСОБА_3 , батьківських прав стосовно дітей: ОСОБА_5 , 2014 року народження, та ОСОБА_6 , 2015 року народження. Заявник повідомив, що з травня 2023 року діти постійно проживають разом із ним, а мати не бере участі в їх вихованні, не надає матеріальної допомоги та не підтримує з ними контакт. 
У ході проведення органом опіки та піклування перевірки встановлено, що діти проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Обстеження умов проживання, проведене 06 червня 2025 року, засвідчило, що діти забезпечені всім необхідним: мають окремі житлові приміщення, чисті кімнати, достатню кількість одягу, взуття, продуктів харчування та засобів гігієни, а санітарний стан житла є задовільним. Батько має стабільний дохід, характеризується позитивно та виконує свої батьківські обов`язки. 
За даними навчальних закладів, діти систематично відвідують школу, а участь у їх навчанні, вихованні та медичному догляді здійснює саме батько. Мати дітей участі у цих процесах не бере. Самі діти під час бесіди з працівниками Служби у справах дітей підтвердили, що проживають із батьком, почуваються з ним у безпеці та бажають і надалі проживати саме з ним. 
ОСОБА_3 проживає у місті Ізмаїл, за вказаною нею адресою без реєстрації, не працює, стабільного доходу не має, стан її здоров`я документально не підтверджено як перешкоду для виконання батьківських обов`язків. Протягом тривалого часу мати не відвідує дітей, не цікавиться їхнім життям, не бере участі в лікуванні, навчанні чи забезпеченні побутових потреб. Жодної матеріальної допомоги протягом періоду відсутності не надає. Емоційний зв`язок із дітьми відсутній, контактів майже немає. 
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 24 червня 2025 року, за участі батька та дистанційної участі матері, комісія одноголосно дійшла висновку, що поведінка матері відповідає ознакам ухилення від виконання батьківських обов`язків, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Комісія констатувала, що мати свідомо самоусунулася від виховання дітей, а батько забезпечує їхній розвиток і належні умови життя. Орган опіки та піклування, встановивши наведені факти, вважає можливим вирішення питання про позбавлення батьківських прав на розсуд суду, як єдиного органу, уповноваженого давати остаточну юридичну оцінку поведінці батьків(а.с.84-85).
09.02.2026 року до суду надійшла заява представника відповідача - адвоката Деревенського І.Ю. про вступ у справі та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи (а.с.86-88).
12.02.2026 року представником відповідача через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву, яким просить суд відмовити у задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.90-104) 
Відповідач не погоджується з доводами позивача та вважає їх необґрунтованими, з урахуванням наступного. 
Відповідач має стійке бажання брати участь у вихованні та утриманні своїх малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 (2014 р.н.) та доньки ОСОБА_6 (2015 р.н.).
На відміну від ситуації свідомого ухилення, про яку йдеться в позові, відповідач не відмовляється від своїх прав та обов`язків, а навпаки, прагне їх реалізувати. 
Позивач, ОСОБА_1 , активно перешкоджає спілкуванню матері з дітьми та її участі в їхньому житті. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли особа має реальну можливість їх виконувати, але не вчиняє відповідних дій. У цьому ж випадку мати не може реалізувати своє право на спілкування та виховання дітей через дії іншого з батьків. 
Сімейний кодекс України передбачає, що мати не має права перешкоджати батькові (і навпаки) спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні (ч.3 ст.157 СК України). 
Відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи. Згідно з правовою позицією Верховного Суду та нормами законодавства, неможливо позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов`язків внаслідок тяжкого захворювання або з інших не залежних від неї причин. Проблеми зі здоров`ям можуть бути поважною причиною, що виключає винну поведінку, яка є необхідною умовою для позбавлення батьківських прав. Судова практика наголошує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Головним критерієм є найкращі інтереси дитини, які полягають у збереженні її зв`язків із сім`єю, якщо сім`я не є явно неблагополучною. 
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідач не має наміру ухилятися від обов`язків, а труднощі у спілкуванні виникли з вини Позивача. Це не є свідомим нехтуванням обов`язками, про яке йдеться в позові.
Також представник відповідача звернув увагу суду на суперечливу поведінку представника Третьої особи Голови органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Миколи Арабаджи, а саме:
у Висновку (який затверджено рішенням виконавчого комітету Кубейської сільської ради від 30.06.2025 №59) за підписом Голови органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Миколи Арабаджи останній зазначає про доцільність позбавлення Відповідача ОСОБА_3 батьківських прав; 
у останньому абзаці Пояснень, які були направлені 19.01.2026 через систему "Електронний суд" той же ОСОБА_7 зазначає, далі за текстом: "Орган опіки та піклування, встановивши наведені факти, вважає можливим вирішення питання про позбавлення батьківських прав на розсуд суду, як єдиного органу, уповноваженого давати остаточну юридичну оцінку поведінці батьків.". 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.80 ЦПК України). 
Таким чином, за період час з 30.06.2025 (дата затвердження Висновку) по 19.01.2026 (дата надання пояснень по даній справі), Голова органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області Микола Арабаджи - надав суду два процесуальні документи, які мають розбіжності в позиції, відтак наданий Висновок, слід визнати недостовірним та недостатнім доказом. Щодо позицій Верховного Суду з приводу спірних правовідносин. Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17: Суд зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності винної поведінки батьків. Постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц: Наголошено, що позбавлення прав не може бути застосоване, якщо не встановлено свідомого ухилення від обов`язків. Ці рішення дозволяють стверджувати, що оскільки ОСОБА_8 має інвалідність 3 групи та заявляє про перешкоди з боку колишнього чоловіка, її поведінка не є «свідомим ухиленням», а отже, законних підстав для позбавлення батьківських прав немає.
В підготовчому засідання 17.02.2026 року:
- позивач та представник прибули, наполягали на задоволенні позовних вимог. Стверджували, що позовні вимог є незмінними, позивач від позову не відмовляється, зі свої сторони подали усі суду докази. Позивач просив викликати і допитати в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 : АДРЕСА_5 , а також допитати дітей;
- представник просив долучити копію рішення Болградського районного суду Одеської області від 01.12.2025 року про розірвання шлюбу між даними сторонами по справі (а.с.113-114);
Вважали за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду.
- відповідач та представник заперечували щодо доводів позивача та позовних вимог. Подали письмовий відзив, в якому виклали свою правову позицію. Також наполягали на допиті дітей, щодо свідка представник заперечував оскільки свідок не зможе пояснити нічого нового з приводу стосунків, які виникли між сторонами, і які відповідачем не заперечуються. 
Представник пояснив, що додатково будуть подані виписки про стан здоров`я відповідача, та ще один доказ, який наразі готується, які будуть подані завчасно через систему Електронний суд.
Вважали за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду.
- представник третьої особи - пояснила, що зі своєї сторони усі докази суду надала та вважала за можливе закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 17.02.2026 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 26.03.2026 року о 13:00 годині (а.с.117-118).

В судовому засіданні 26.03.2026 року:
- позивач пояснив, що вони зустрілись з відповідачем та почали жити разом в 2013 році. В 2014 році народився син. Потім відповідач отримала гроші на дитину від держави та покинула його і поїхала з сином з дому. В 2014 році восени йому позивачу зателефонували з м. Ізмаїл з лікарні та повідомили, що їх син важко хворий на бронхіт. Позивач поїхав до лікарні і дізнався про діагноз сина, придбав ліки, протягом трьох днів пролікували, після чого він забрав сина до дому. 
Приїхавши до дому з дитиною, він-позивач знайшов жінку, якій передав дитину. Наступного дня він звернувся в Орган опіки і повідомив, що дружина зникла і дитина залишилась з ним. Комісія обстежила умови проживання няні, та залишили дитину у неї, де син перебував з нею 8 місяців, і вона за ним доглядала. Після того, як няня поїхала до міста Одеса, він став шукати дружину ОСОБА_10 , знайшов її, після чого вона повернулась додому, де вони почали знову разом проживати і виховувати сина. Прожили деякий час разом і потім у них народилась донька ОСОБА_11 . В 2015 році дружина ОСОБА_10 знову покинула його, забравши обох дітей з собою.
Йому, позивачу зателефонувала патронажна медсестра з с. Утконосівка, діти перебували у чужої жінки, а дружини поряд не було.
Звернувшись до органу опіки та повідомивши про вказану ситуацію, було прийнято рішення відправити дітей до дитячого будинку в м. Ізмаїл. Тому він віддав своїх дітей, однак навідував дітей щотижня в дитячому будинку. 
Орган опіки звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав їх з дружиною, суд постановив відповідне рішення. Потім в 2018 році Одеський апеляційний суд скасував це рішення, вони з дружиною звернулись до органу опіки та отримали дозвіл забрати дітей з дитячого будинку.
Далі вони проживали разом з дружиною і дітьми в с.Кубей, виховували дітей разом, діти ходили до школи. В 2023 році дружина почала хворіти, потрапила в лікарню в м. Ізмаїл а потім в лікарню м.Болград. Він надав кошти на лікування, купував ліки, а згодом дружина покинула лікарню і не повернулася до дому. 
З цього часу дружина, не цікавилася дітьми, не забезпечувала їх матеріально, усім займався він сам, купував дітям одяг, взуття, продукти харчування та усе необхідне, дуже любе своїх дітей, які відвідують школу, навчаються на відповідному рівні, син займається спортом. Діти трудолюбиві, допомагають по господарству.
Не заперечує щоб мати спілкувалась з дітьми, лише не хоче щоб з дітьми спілкувався її співмешканець. 2-3 рази намагався поговорити з ОСОБА_10 (відповідачем), але весь час піднімає трубку її співмешканець, а він не хоче з ним спілкуватись. Він, позивач ніколи не заперечував щодо спілкування матері з дітьми. ОСОБА_10 ніколи не цікавилась дітьми та їх навчанням, та і він нічого про дітей їй не повідомляв.
Проте, що дружина і надалі хворіла, йому відомо не було, що вона отримала інвалідність він також не знав. Переконаний, що хвороба дружини не впливає на її ставлення до дітей. Вважає, що діти мають жити з ним, так як їх мати їм нічого не надала, тому необхідно матір позбавити батьківських прав;

-представник позивача підтримав позовні вимоги просив позов задовольнити. Надав пояснення щодо правових підстав пред`явленого позову. Дійсно між сторонами були не порозуміння, навіть в 2019 році їх обох районний суд позбавив батьківських прав. Рішення у подальшому було скасовано апеляційним судом, та сторонам надали можливість забрати дітей в сім?ю та займатися їх вихованням. Однак у подальшому сталося так, як розповіли сторони. 
Відповідач тривалий час не виконувала своїх батьківських обов?язків відносно дітей.
Стверджував про наявність законних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, яка тривалий час не цікавилася долею дітей, не займалася їх вихованням, не утримувала їх;

- відповідач пояснила, що не пам`ятає в якому році вона захворіла. Заперечувала щодо пояснень відповідача оскільки це не правда. Позивач перешкоджав їй у спілкування з дітьми. Народжувала доньку в м. Одеса, позивач їй постійно телефонував і запитував чи народила вона, чи ні? Позивач неодноразово стверджував, що це не його дитина. Коли вона була вагітна сином, позивач її постійно бив. Після народження сина, він забрав їх додому в село, де вони разом проживала, між ними постійно виникали сварки. Позивач її ображав, знущався та казав, що вона йому зраджувала і це не його син, тому і сварилися. Саме після такого відношення чоловіка до неї, вона взяла 4-5 місячного сина та потайки втекла з дому до свого знайомого, так як їй більше не було до кого йти, де жила декілька місяців.
Позивач приїхав в Утконосівку і забрав дитину в лікарню так як син хворів на пневмонію. 
Коли у них народилась донька вони ще прожили разом десь 7 місяців. Потім вона, відповідач з 2-ма дітьми поїхала знову жити в с. Утконосівку до співмешканця. Стверджувала, що чоловік її неодноразово бив, вона зверталась до поліції, сільської ради, однак ніхто не міг вплинути на поведінку чоловіка. 
Її хвороба пов?язана з тим, що чоловік її неодноразово бив, знущався над нею. Тривалий час перебувала на лікуванні, не мала можливості допомагати дітям, так як сама потребувала допомоги.
Категорично заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, бажає піклуватися і бачитися з дітьми, приймати участь у їх вихованні, тільки щоб позивач не перешкоджав їй в цьому. 

- представник відповідача надав пояснення з приводу заперечень відповідача, просив відмовити у задоволені позову, звернув увагу на стан здоров`я відповідача, на її ставлення до дітей, яка бажає приймати участь у вихованні і утриманні дітей. Зі сторони відповідача відсутнє свідоме ухилення від виконання батьківських обов?язків, оскільки були перешкоди зі сторони позивача та зважаючи на її стан здоров?я, яка хворіла тривалий час, що призвело до встановлення їй інвалідності.
На думку представника, Орган опіки має суперечливу думку, так як у висновку зазначили про доцільність позбавлення батьківських прав, а у письмових поясненнях на позов, їх думка вже є відмінною.

- представник третьої особи Органу опіки та піклування у справах дітей Кубейської сільської ради пояснила, що родина ОСОБА_12 має двох дітей. ОСОБА_10 дійсно зверталась з питаннями щодо виникнення конфліктів з її чоловіком. З 2021 по 2023 роки сім`я дійсно проживала разом та постійно знаходилась під контролем служби. Але в 2013 році надійшов сигнал, що ОСОБА_10 потрапила в лікарню з хворобою. Після лікарні ОСОБА_10 повернулась не до дому, а до іншого чоловіка, про що вона повідомила органу по телефону, стверджуючи, що чоловік ОСОБА_13 її принижує, ображає і вона буде жити з іншим чоловіком. 
Вона представник, ОСОБА_14 пояснювала, що вона рідна мати дітей, і що у них не буде родини, так як не було взаємоповаги у подружжя. На той час у позивача ОСОБА_15 була робота, він забезпечував родину, діти були доглянуті, але ОСОБА_10 все ж таки пішла жити до іншого чоловіка, а діти залишились жити з батьком. За час проживання дітей з батьком, вони доглянуті, умови їх проживання - добрі, відвідують школу, з домашніми справами справляються самостійно, скарг на дії батька від дітей не було, тоді як їх мати проживала в м.Ізмаїл з іншим чоловіком. Батько справляється з вихованням дітей: хлопчик займається спортом, дівчинка добре навчається в школі, батько працює на 2 роботах, характеризується позитивно, проявляє любов і турботу про дітей. 
Орган опіки надав висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_14 батьківських прав, який вона представник підтримує. 

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
В силу п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2015 року, який заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 01.12.2025 року (справа №497/1704/25) - розірвано (а.с.113-114).
В період шлюбу у сторін:
ІНФОРМАЦІЯ_9 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим на підставі актового запису № 353 від 09 липня 2014 року, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.11);
- ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася донька ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с.14), виданим на підставі актового запису № 467 від 12 листопада 2015 року, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районного управління юстиції в Одеській області (а.с.14).
Діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12, 15).
Право власності позивача ОСОБА_1 на будинок за адресою:  АДРЕСА_2  підтверджується свідоцтвом на право власності (а.с.23).
Позивач за місцем проживання характеризується виключно позитивно (а.с.18), проживає спільно зі своїми дітьми, сім`я благополучна, відносини у сім`ї добрі, постійно піклується про дітей (а.с.18).
Син ОСОБА_5 навчається у Кубейському ліцеї з початковою школою та гімназією імені академіка Олександра Тедорова-Балана Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області в 5 класі, який характеризується виключно позитивно, навчанням і вихованням дитини займається виключно батько ОСОБА_1 (а.с.19-30).
Донька ОСОБА_6 навчається у Кубейському ліцеї з початковою школою та гімназією імені академіка Олександра Тедорова-Балана Кубейської сільської ради Болградського району одеської області в 4 класі, яка також характеризується виключно позитивно, навчанням і вихованням дитини займається виключно батько ОСОБА_1 ..
Мати ОСОБА_3 з сім?єю не проживає, з дітьми не спілкується, їх життям не цікавиться (а.с.21-22).
Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих в житловому приміщені осіб Начальника відділу ЦНАП від 10.06.2025 № 356 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.17) значаться:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).
На підставі Висновку Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області, з метою захисту прав та інтересів дитини, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків, про що було прийнято рішення виконавчим комітетом Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 30.06.2025 №59 про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.6-7).
Відповідно до витягу з протоколу № 5 від 24.06.2025 року було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини в Кубейській територіальній громаді, під час якого розглядалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.69-70). 
На цьому засіданні було встановлено, що до Служби надійшла заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в м. Ізмаїл з 2023 року відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з невиконанням останньою батьківських обов`язків. Зі слів батька, матір ніякої участі у вихованні та житті дітей не приймає, разом не проживають майже два роки. Також позивач повідомив, що фактично виховання та утриманням дітей займається він сам. Колишня дружина фінансово не допомагає, не цікавиться життям дітей, дуже рідко спілкується з ними по телефону. 
На комісії також була заслухана думка ОСОБА_3 (в телефонному режимі), матері малолітніх дітей, яка повідомила, що незгодна з тим, що колишній чоловік хоче позбавити її батьківських прав стосовно її малолітніх дітей. Вона зазначила, що коли вони жили разом батько дітей ОСОБА_1 ображав її, часто сварились, фінансово допомагати не може, за станом здоров?я, на даний час ніде не працює, постійного доходу немає. Зараз проживає з іншим чоловіком, не приїжджає до дітей так як боїться колишнього чоловіка.
Комісія прийняла рішення звернутися до органу опіки та піклування з рекомендацією щодо вирішення питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.72-73).
На підставі Висновку органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Одеської області з метою захисту прав та інтересів дітей, Служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків, про що було прийнято рішення виконавчим комітетом Кубейської сільської ради Одеської області від 30.06.2025 №59 (а.с.6).

Судом було заслухано думку дітей.
Син ОСОБА_5 пояснив суду, що проживає в с. Кубей, у них нормальна родина. Федір ходить на тренування, навчається в 6 класі. Його улюблені предмети фізкультура, українська мова, оцінки - 7-8-10, займається волейболом та боротьбою. Хоче в майбутньому працювати трактористом. На вихідних ходить до батька на роботу допомагати. У нього з батьком добрі стосунки. Мати з ними не проживає вже декілька років. Тато готує, сестра прибирає по дому, він допомагає їй. Мають господарство: коза, кури, голуби. Йому відомо що мама хворіла весь цей час. До того як мати їх покинула вона проживала з ними. Їм було добре жити разом всією сім`єю. Мама пішла в лікарню на медичний огляд і потім не повернулась. Батьки ніколи не сварились. Тато сказав, що влітку купить йому телефон. Він не буде проти, щоб мати спілкувалась з ними і приїжджала до них в гості, хоча він дещо ображається на маму, що вона покинула їх. Коли вони жили в дитячому будинку до них по черзі приїжджали тато і мама. Коли мама жила з ними, він їй постійно допомагав, і коли вона хворіла, він був поряд. Вважає, що мамі потрібно надати шанс з ними бачитись і спілкуватись.
Донька ОСОБА_6 розповіла, що ходить до школи. Вчиться добре, подобається багато предметів. Мають великий будинок. Брат їй постійно допомагає по дому, іноді сваряться з братом. Батько працює багато на заводі в с.Кубей, на тракторі возить виноград. Вона любить батька. Їй відомо, що мама захворіла та весь цей час вона не спілкувалась з мамою. На тепер не дуже бажає спілкуватись з мамою, тому що вона її менше любила чим брата, хоча стосунки у них з мамою були завжди добрі. Якщо мама буде приїжджати до них в гості, вона її буде зустрічати, спілкуватися, проводити час разом. Вважаю, що матері можна надати шанс з ними спілкуватись.

Правове обґрунтування.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Як на підставу задоволення вимог, позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків.
Так, підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 у справі N 459/3411/18 (провадження N 61-10531св21), зазначено, що: «Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі N 686/16892/20, від 07.12.2022 у справі N 562/2695/20, від 03.08.2022 у справі N 306/7/20, від 11.01.2023 у справі N 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.11.2020 у справі N 753/9433/17 (провадження N 61-3462св20), зазначено, що: «позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків».
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява N 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі N 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі N 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі N 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі N 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі N 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі N 213/2822/21.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідач виїхала до м. Ізмаїл у 2023 році: у лютому місяці перенесла ішемічний інсульт, перебувала тривалий час на лікуванні в КНП «Ізмаїльської міської центральної лікарні» м. Ізмаїл, що підтверджується виписками з амбулаторної карти стаціонарного хворого № 2915 ОСОБА_3 (а.с.60-61), консультаційним висновком спеціаліста від 03.11.2025 року, копією комп`ютерної томографії мозку. 
Після тривалого лікування та перенесеної хвороби відповідачу ОСОБА_16 09.12.2025 року була встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (а.с.97-101).
Однак не зважаючи на стан здоров`я, отримані наслідки після захворювання, відповідач бажає спілкуватися з дітьми, приймати участь в їх житті, займатися їх вихованням, однак перешкоди з боку колишнього чоловіка позбавляють можливість відповідача спілкуватись з ними, виховувати їх, проводити з ними час, виконувати свої батьківські обов`язки як матір.
Наведе свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 не втрачає інтерес до своїх дітей, не втрачає з ними зв`язок, однак проблеми зі здоров`ям, які спіткали відповідача в 2023 році та у подальшому, не залежали від її волі, перенесена хвороба позбавила її можливості бути поряд з дітьми, виконувати свої обов`язки в тому об`ємі, в якому вона як матір дітей, виконувала їх протягом попередніх років, і жодних скарг на неї як матір не було не від вихователів, не від вчителів, не від будь-яких служб. До відповідальності за неналежне виховання дітей, вона ніколи не притягувалася.
А відтак суд не вбачає винності в умисному ухиленні від виконання батьківських обов`язків зі сторони відповідача по відношенню до своїх дітей. 
Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Самі по собі встановлені судами факти, що батьки не у достатній мірі спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.
Недостатня участь одного з батьків у вихованні дітей не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, таке допускається лише за умови винності в умисному ухиленні від виконання батьківських обов`язків, коли змінити поведінку особи неможливо (постанови Верховного Суду від 24 серпня 2022 року у справі № 640/13989/19, провадження № 61-19388св21, від 22 серпня 2022 року у справі № 462/1991/20, провадження № 61-21418св21).
Сам по собі встановлений судом факт, що мати бере участь у вихованні дітей не у достатній мірі, не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.
За таких обставин висновок про винне умисне невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, без надання їй можливості змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакт з дітьми, брати участь у їх вихованні, розвитку та піклуванні, був би передчасним.
Невідвідування відповідачем закладу охорони здоров`я та навчальних закладів дітей не є належним доказом її свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Довідка з навчального закладу дітей, що містить загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дітей і не розкриває усіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, в сукупності з іншими доказами не є достатньою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав то суд виходить з наступного.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, відповідно до висновку Органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Одеської області від 30.06.2025 року та рішення виконавчого комітету Кубейської сільської ради Одеської області від 30.06.2025року №59 є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
В основу висновку покладено той факт, що мати дітей проживає в АДРЕСА_6 без реєстрації. Має проблеми зі здоров`ям але інвалідність не встановлена. Протягом двох років, а саме з травня 2023 року мати залишила двох малолітніх дітей разом з батьком. З її слів вона проживає з іншим чоловіком та на даний час громадянка ОСОБА_3 ніде не працює, не відвідує дітей та участь у вихованні та утримані не приймає. Матеріально не допомагає, не піклується про стан здоров`я, відносно дітей мати не виконує батьківських обов`язків. 
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі N 932/2483/21 (провадження N 61-5203св23), від 10 листопада 2023 року у справі N 401/1944/22 (провадження N 61-10115св23), від 07 лютого 2022 року у справі N 759/3554/20 (провадження N 61-1544св21), від 26 липня 2021 року у справі N 638/15336/18 (провадження N 61-13690св20)
Наявний у справі висновок органу опіки та піклування Кубейської сільської ради Одеської області, є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками. 
Аналізуючи наявні доводи органу опіки та піклування суд зауважує, що такі не містять в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав. Такий висновок для суду має рекомендаційний характер.
Доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку матері на краще та наявності в її діях вини, позивач також не надав, що є його процесуальним обов`язком.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки матері, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
При цьому звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не відповідає інтересам дитини.
Проживання дітей на час розгляду справи разом із батьком, який займається вихованням і розвитком дітей, не свідчить про те, що мати дітей не бажає брати участь в утриманні і вихованні дітей, тобто свідомо й умисно нехтує своїми батьківськими обов`язками.
При цьому не встановлено обставин, які б свідчили про те, що мати ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з сином та донькою, брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей.
Отже, у цій справі позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей не відповідає якнайкращим інтересам, оскільки обставини ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження, що спростовує доводи позивача у цій частині.
Верховний Суд уважає, що питання щодо належного виховання дітей можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання дитини одним із батьків.
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Подібні правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі № 645/1592/24, постанові Верховного Суд 17 березні 2026 року справа № № 646/2882/24.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено.

Таким чином, оскільки у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_3 щодо ухилення від участі у вихованні дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а відтак, і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Під час судового розгляду очевидно встановлено, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дітей. У цій справі подібні ризики не встановлені. Простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.
Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність матері призвела до розриву зв`язків між нею та її дітьми, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дітьми з боку їх батька, то ця обставина не є достатньою для позбавлення матері батьківських прав щодо дітей. Особливо в ситуації, коли суд, крім факту, що мати не підтримувала з дітьми відносини не встановив будь-яких інших фактів, які могли б виправдати позбавлення матері батьківських прав. 
Судом не було встановлено, що мати не відповідала вимогам, необхідним для виховання дітей, або що вона коли-небудь заподіювала шкоду своїм дітям, або що вона становила загрозу для здоров`я та розвитку дітей, або що спілкування із матір`ю могло порушити відповідні права дітей. 
Суд з урахуванням змісту ч. 4 ст. 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», приймає до уваги, що в цій справі позивач не посилався на підставу наявності домашнього насильства, а також суд не встановив, таких фактів, проаналізувавши надані докази. Тобто, у цій справі ні життя, ні фізична недоторканність, ні здоров`я, ні психологічний стан дітей не були зачеплені, і відсутні інші виняткові обставини.

Таким чином, позбавлення матері батьківських прав не відповідає критерію пропорційності; період, протягом якого мати не підтримувала контакту з дітьми, тривав недовго, особливо для дітей їх віку, цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між дітьми та матір`ю. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між матір?ю і дітьми визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не просто спливом часу; діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суд повинен належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь, право дітей на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.
Вказане кореспондується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Одночасно, враховуючи факт неналежного виконання відповідачем батьківського обов`язку щодо дітей, суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання своїх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 оскільки її участь у розвитку і вихованні дітей недостатня, поклавши при цьому на Службу у справах дітей Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків.
А відтак суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 поклавши на Службу у справах дітей Службу у справах дітей Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_3 .
Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_3 щодо ухилення від участі у вихованні дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд вважає, що наразі відсутні правові підстави для позбавлення її батьківських прав.
З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами винної поведінки відповідача, як матері, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками та умисного ухилення від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо судових витрат:
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись положенням ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 90, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Кубейська сільська рада Болградського району Одеської області в особі Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - відмовити. 
Попередити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поклавши на Службу у справах дітей Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області контроль за виконанням батьківських обов`язків матір`ю ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.05.2026 року.

Суддя:    С.В.Кодінцева