н\п 2/490/2142/2026 Справа № 490/999/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року позивач, ТОВ «Факторинг Партнерс», в особі свого представника, звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за Договором позики №98109 від 18.02.2022 року в сумі 104996,29 грн та понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 18.02.2022 року між ТОВ ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 укладено укладено Договір № 98109, шляхом надання кредиту окремими траншами. Перший транш становив 35000,00 грн, проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 160,00% річних, загальний строк кредитування – 730 днів. 28.01.2025 між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу №28012025 про відступлення права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором №98109. У зв`язку з порушенням зобов`язань за Кредитним договором, відповідач має заборгованість у розмірі 104996,29 грн, яка складається з: 34747,12 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 66849,17 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 3400,00 грн -заборгованість за комісіями.
Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попереднього кредитора.
Тому позивач, вважаючи свої права порушеними, просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2026 року дану справу передано на розгляд судді Гуденко О.А.
Ухвалою судді Гуденко О.А. від 16.02.2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи.
Відповідачку повідомлено про відкриття провадження, відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України, шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, будь-яких заяв та клопотань від неї не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзив на позовну заяву до суду не подала.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У порядку ст. 178 ЦПК України відповідачка не скористалася своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Матеріалами справи встановлено, що 18.02.2022 року ОСОБА_1 подано до ТОВ «ФК «Кредіплюс» заяву на видачу кредиту №100366357, в якій відповідачка просила на підставі договору встановити їй ліміт кредитної лінії в сумі 90556,00 грн в момент його підписання на умовах, вказаних в п.5 цієї Заяви та кредитного договору.
18.02.2022 року, на підставі вищевказаної заяви, між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №98109 (індивідуальна частина) (далі - Договір кредиту).
Згідно п.1.1. Договору кредиту, Договір що укладається Позичальником складається з цієї індивідуальної частини договору про споживчий кредит, графіку(ів) платежів, які містять персональні умови кредитування Позичальника та загальної для всіх клієнтів Кредитодавця публічної частини договору про споживчий кредит, що розміщена на веб-сайті Кредитодавця https://finx.com.ua за посиланням: https://finx.com.ua/docs. Позичальник укладає Договір, приєднується до публічної частини, приймає умови індивідуальної частини та графіку(ів) платежів, як невід`ємних частин (складових) Кредитного договору, шляхом підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, як це передбачено розділом V цієї індивідуальної частини. З моменту підписання цієї індивідуальної частини/акцепту, Договір про споживчий кредит набуває чинності (п.1.1. Договору).
У п.2.1. Договору вказано, що типом кредиту є кредитна лінія. Ліміт кредитної лінії (загальний розмір кредиту) не може перевищувати 90556,00 грн.
Відповідно до п.2.2. Договору, Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника та інші не заборонені законодавством цілі, окремими траншами. 
Згідно п.2.2.2. Договору кредиту, перший транш в сумі 35000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч грн. 00 коп.) надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 35000,00 грн. на № рахунку/картки Позичальника № НОМЕР_1 , у національній валюті.
За п.2.2.3. Договору кредиту, другий транш, в сумі, що не може перевищувати 55556,00 грн. (п`ятидесяти п`яти тисяч п`ятсот п`ятидесяти шести грн. 00 коп.), надається не пізніше наступного дня після погодження Кредитодавцем заяви/звернення Позичальника про отримання другого траншу.
Згідно із п.2.3. Договору, проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 160,00% річних. Проценти за користування другим траншем кредиту нараховуються за ставкою, що не може перевищувати 550.00%. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2.6. цієї індивідуальної частини та/або графіком платежів. Розмір процентної ставки незмінний.
Відповідно до п.п.2.6. 2.6.1. Договору кредиту, загальний строк кредитування за цим Договором складає 1462 днів з 18.02.2022 р. (дата надання кредиту) по18.02.2026 р. і складається з строків на які надаються перший та другий транш. 
Строк на який надається перший транш складає 730 днів (строк кредитування за першим траншем). Строк на який надається окрема частина кредиту за першим траншем встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за першим траншем: 1 раз на місяць. Конкретні дати вказані в графіку платежів.
У п.п.2.7., 2.7.1. Договору кредиту передбачено, що, загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складає (не перевищує) 207138,28 грн.
Загальні витрати за першим траншем складають 82868,32 грн.
Згідно з п.п.2.8. - 2.9.1. Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) не перевищує 14846,78% річних.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка за першим траншем складає 354,29% річних.
Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника (сума загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом) складає (не перевищує) 295048,56 грн. 
Орієнтовна загальна вартість першого траншу для Позичальника складає 117868,32 грн.
Крім того, разом з підписанням Договору кредиту №98109 від 18.02.2022 року ОСОБА_1 підписано графік платежів, який є додатком № 1 до вказаного договору та в якому сторонами погоджено строки кредитування та розмір платежів за кредитом.
Також, 18.02.2022 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту де вона підтвердила: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.
Стаття 9 Закон України "Про споживче кредитування" визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2 ст. 9 Закону).
Отже, встановлене свідчить про те, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі і сплату процентів за користування кредитними коштами.
Факт перерахування ТОВ «ФК «Кредіплюс» кредитних коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 35 000,00 грн, підтверджується платіжним дорученням АТ КБ «Приватбанк» № CRD_391365 від 18.02.2022 року.
Як вбачається з картки обліку виконання договору 98109, складеної первісним кредитором ТОВ «ФК «Кредіплюс», ОСОБА_1 19.10.2022 року внесено платіж на погашення кредитної заборгованості у розмірі 1020,00 грн, з яких 252,88 грн перераховано на погашення тіла кредиту, а 767,12 грн перераховано на погашення відсотків. Однак, в подальшому відповідачка не виконувалися свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, в результаті чого станом на 18.02.2024 року утворилася заборгованість за Договором №98109 від 18.02.2022 року в розмірі 104996,29 грн, з яких: 34747,12 грн - заборгованість за тілом кредиту; 66849,17 грн - заборгованість за відсотками; 3400,00 грн - заборгованість за комісією.

Щодо відступлення прав вимоги новому кредитору.
28.01.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір факторингу №28012025, відповідно до якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступає ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Кредіплюс» і Боржниками (Портфель Заборгованості).
У відповідності до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 28.01.2025 року до Договору факторингу №28012025 від «28» січня 2025 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» прийняв реєстр боржників кількістю Боржників 4024.
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №28012025 від 28.01.2025 року та Витягу з Додатку №1, ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за Договором кредиту №98109 від 18.02.2022 року (порядковий номер в реєстрі 2641) у сумі 104996,29 грн, з яких: 34747,12 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту, 66849,17 грн - залишок заборгованості по процентам; 3400,00 грн - залишок заборгованості по комісії.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора; зобов`язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.
У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання Договору факторингу №28012025, укладеного 28.01.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс», за якими до позивача перейшло право вимоги до відповідачки, недійсним або заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього договору.
За такого, враховуючи вищевказане, право вимоги до боржниці ОСОБА_1 за Договором кредиту №98109 від 18.02.2022 року перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс», що дає останньому право на стягнення з відповідачки в судовому порядку неповернуту нею суму позики.

Щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за Договором кредиту №98109 від 18.02.2022 року, у зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача ТОВ «Факторинг Партнерс», до якого перейшло право грошової вимоги до відповідачки, про стягнення з останньої заборгованості за тілом кредиту в сумі 34747,12 грн.

Щодо стягнення суми заборгованості за процентами.
Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Водночас, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «ФК «Кредіплюс» заборгованість ОСОБА_1 за Договором кредиту №98109 від 18.02.2022 року складає 104996,29 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 34747,12 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 66849,17 грн; заборгованість за комісіями - 3400,00 грн.
З приводу наведеного розрахунку суд зазначає таке.
Як вбачається з вказаного розрахунку ТОВ «ФК «Кредіплюс» нарахування відсотків здійснювалося за період з 18.02.2022 року по 18.02.2024 року (730 днів), тобто в передбачений п. 2.6.1. Договору кредиту строк.
Разом з тим, дослідивши вказаний розрахунок, суд не погоджується з нарахованою первісним кредитором сумою процентів, виходячи з наступного.
Як встановлено судом вище, в п.2.3. Договору кредиту №98109 від 18.02.2022 р. сторони погодили, що проценти за користування першим траншем кредиту нараховуються за ставкою 160,00% річних, тобто 0,2621% в день.
Матеріалми справи підтверджено, що ТОВ «ФК «Кредіплюс» надано ОСОБА_1 перший транш у сумі 35 000,00 грн. Докази надання відповідачці другого траншу у сумі 55556,00 грн матеріали справи не містять.
Однак, суд встановив, що нарахування відсотків відбувалося не по погодженій сторонами процентній ставці, а саме: 
- з 19.02.2022 р. по 23.02.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,4384%;
- з 02.06.2022 р. по 17.06.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,4279%;
- 18.06.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,4279%;
- з 19.06.2022 р. по 17.07.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,4235%;
- 18.07.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,60%;
- з 19.07.2022 р. по 17.08.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,4185%;
- 18.08.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1744%;
- з 19.08.2022 р. по 17.09.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,4128%;
- 18.09.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,172%;
- з 19.09.2022 р. по 17.10.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,4063%;
- 18.10.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,5756%;
- 19.10.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3904%;
- з 20.10.2022 р. по 17.11.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,4019%;
-18.06.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1675%;
- з 19.11.2022 р. по 17.12.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3935%;
- 18.12.2022 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,5575%;
- з 19.12.2022 р. по 17.01.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3840%;
- 18.01.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,16%;
- з 19.01.2023 р. по 17.02.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3733%;
- 18.02.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,0,1555%;
- з 19.02.2023 р. по 17.03.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3611%;
- 18.03.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 1,234%;
- з 19.03.2023 р. по 17.04.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3473%;
- 18.04.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1447%;
- з 19.04.2023 р. по 17.05.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3317%;
- 18.05.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,47%;
- з 19.05.2023 р. по 17.06.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3140%;
- 18.06.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,13%;
- з 19.06.2023 р. по 17.07.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,2939%;
- 18.07.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1447%;
- з 19.07.2023 р. по 17.08.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,2712%;
- 18.08.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1130%;
- з 19.08.2023 р. по 17.09.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,2367%;
- 18.09.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1022%;
- з 19.09.2023 р. по 17.10.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,2161%;
- 18.10.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,3061%;
- з 19.10.2023 р. по 17.11.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1830%;
- 18.11.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,0762%;
- з 19.11.2023 р. по 17.12.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1454%;
- 18.12.2023 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,2060%;
- з 19.12.2023 р. по 17.01.2024 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,1029%;
- 18.01.2024 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,0429%;
- з 19.01.2024 р. по 17.02.2024 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,0547%;
- 18.02.2024 р. проценти нараховувалися за ставкою 0,0234%;
Тобто, як вбачається з вказаного вище розрахунку, первісним кредитором кожні два місяці змінювалася процентна ставка, що не передбачено Договором кредиту №98109 від 18.02.2022 р., оскільки пунктом 2.3. Договору погоджено, що тип процентної ставки - фіксована.
За такого, враховуючи безпідставну зміну первісним кредитором процентну ставку, яка необгрунтована жодним пунктом договору, суд вважає даний розрахунок неналежним та недостовірним доказом розміру заборгованості.
Отже, беручи до уваги погоджений сторонами розмір процентної ставки, а саме: 160,00% річних або 0,2621% в день, а також внесений відповідачкою платіж у сумі 1020,00 грн, судо зроблено наступні розрахунки:
- за період з 19.02.2022 року по 19.10.2022 року (дата внесення платежу) розмір заборгованості по процентам становить 22 291,61 грн (35 000,00 грн х 0,2621% / 100% х 243 днів);
- за період з 20.10.2022 року по 18.02.2024 року (останній день кредитування) розмір заборгованості по процентам становить 43 585,04 грн (34747,12 грн х 0,2621% / 100% х 487 днів – 767,12 грн (сплачені відповідачкою) )
Таким чином, загальний розмір процентів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , за період 730 днів ( п.2.6.1. Договору кредиту) становить 65 876,65 грн.

Щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту.
Згідно п.2.4. Договору кредиту №98109 від 18.02.2022 року, знижений тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування першого траншу складає 200,00 гривень.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Як вбачається з розрахунку заборгованості, первісним кредитором ТОВ «ФК «Кредіплюс» за Договором кредиту №98109 від 18.02.2022 року нарахована комісія за обслуговування кредиту у сумі 3400,00 грн.
Аналізуючи зміст Договору кредиту №98109 від 18.02.2022 року та стовпчик Графіку платежів «Види платежів за кредитом», що є додатком № 1 до Кредитного договору, судом встановлено, що ні в Договорі, ні в графіку не зазначено, що саме входить в структуру плати за обслуговування кредиту, в тому числі, не зазначено, чи включає в себе обслуговування кредиту плату за послуги банку, безоплатність яких передбачена Законом України «Про споживче кредитування».
За такого, враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 комісії за обслуговування кредиту не підлягає задоволенню, оскільки така вимога не обгрунтована та не підтверджена належними та достатніми доказами. 
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак, оскільки на час розгляду справи судом відповідачкою не надано даних, що свідчать про повне погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом у добровільному порядку, беручи до уваги неправомірність нарахування комісії за обслуговування кредиту, а також необгрунтованість нарахованої первісним кредитором суми процентів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» та стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за Договором про споживчий кредит №98109 від 18.02.2022 року у сумі 100 623,77 грн. У решті вимог позивача слід відмовити за необґрунтованістю.

Щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №0607120619 від 04.02.2026 року.
За такого, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2551,53 грн (100623,77 х 2662,40 / 104996,29).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України.
Позивач у позові просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн.
В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір №02-07/2024 про надання правничої допомоги 02 липня 2024 року, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги № 2893 від 01.12.2025; витяг з акту №25 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс».
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Аналогічний висновок викладено у постанові ВС від 12.01.2026 року у справі №642/716/22.
В даній справі судом враховано незначну складність категорії справи, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, спірні правовідносини не є новими у судовій практиці, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних затрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.
Крім того, суд враховує, що суть надання позивачу адвокатом правничої допомоги зводилась до написання та направлення позовної заяви до суду, розгляд справи проведено без участі сторін у справі.
Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 25000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідачки становить надмірний тягар для останньої, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідачки, повинен становити 2 000,00 грн.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
За такого, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки заборгованість за Договором кредиту №98109 від 18.02.2022 року у сумі 100623,77 грн та судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2551,53 грн і витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 549, 610-612, 625, 1049-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 77-81, 259, 263-265, 247 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором про споживчий кредит №98109 від 18.02.2022 року в загальній сумі 100 623,77 грн (сто тисяч шістсот двадцять три гривні 77 копійок), з яких: 34747,12 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 65 876,65 грн - заборгованість за нарахованими процентами
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» витрати на судовий збір у сумі 2 551,53 грн (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят одна гривня 53 копійки) та витрати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», юридична адреса: м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371. 
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя          О.А. Гуденко