П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року м. Київ

Справа №367/7889/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/7591/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря Липченко О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Лещенко О.В., 03 грудня 2025 року у м. Ірпінь,
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості в розмірі 100620 грн, з яких сума кредиту - 25000 грн, сума процентів за користування кредитом - 45770 грн, нараховані проценти за 60 календарних днів - 29850 грн; судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,4 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі було укладено договір №6958662 про надання споживчого кредиту. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надало кредит в розмірі 25000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку. В свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 
В подальшому 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27-05/2024-Ф, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступив права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна». Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2025 року позовну заяву ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 6958662 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року в розмірі 70770 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати в розмірі 2 422 грн 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. Станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» вказаної заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення.
Зважаючи на правові висновки, викладені у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, не перевіряючи обґрунтованість суми боргу, право вимоги на яку позивач отримав після укладення договору факторингу, на переконання суду, позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом після отримання права вимоги (спливу строку кредитування), а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заявленої суми заборгованості за відсотками до задоволення не підлягають.
Щодо стягнення з відповідача 10000 грн понесених витрат на правову допомогу, судом зазначено, що стороною позивача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму заявлених витрат на правову допомогу, а тому така вимога до задоволення не підлягає.

Не погодився із рішенням суду першої інстанції позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій він зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана позивачем в позовній заяві. 
Звертає увагу, що електронна форма договору прирівнюється до письмової, проте з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Сторони вільні обрати форму правочину, в тому числі електронну. Тож електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму.
Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав стягувати з відповідача відсотки у період з 27 травня 2024 року - 25 липня 2024 року. Суд фактично встановив факт укладення договору про надання споживчого кредиту, проте на інших умовах, а саме, щодо нарахування відсотків.
Вказує, що відповідно до умов договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, позивач набув усі права вимоги за основним зобов`язанням, включаючи як вже існуючу заборгованість, так і майбутню вимогу, яка передбачена договором. Оскільки договором факторингу прямо передбачено право позивача на отримання майбутньої вимоги, а також на нарахування відсотків у разі прострочення оплати, нарахування відсотків з 27 травня 2024 року - 25 липня 2024 року є законним та обґрунтованим.
Зазначає, що майбутня вимога, що була передана позивачеві разом із договором факторингу, є належним об`єктом правочину, а відсотки за її прострочення підлягають стягненню відповідно до умов договору та положень чинного законодавства України.
Посилається на те, що позивач діяв правомірно, нараховуючи відсотки за період (27 травня 2024 року - 25 липня 2024 року), що підтверджується умовами кредитного договору та положеннями ст. 1078 ЦКУ. Загальна сума заборгованості за відсотками, у тому числі за цей період і підлягає стягненню з відповідача. В даному випадку нараховані відсотки не носять штрафного характеру - не є пенею чи неустойкою, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
Щодо відмови у задоволенні стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу скаржник вказує, що зазначені витрати документально підтверджені та доведені. 
Звертає увагу, що з метою доведення належного виконання та надання правничої допомоги адвоката клієнту, до суду першої інстанції в межах справи №367/7889/24 було надано: договір №17/07-2024 від 17 липня 2024 року про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Столітнім М.М., акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №17/07- 2024 від 17 липня 2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №9422/10, рахунок фактура за надання правової допомоги.
На підставі викладеного, просить скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі та додатково стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8000 грн. 

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в порядку визначеному процесуальним законом, причини неявки суду не повідомили. А тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність вказаних осіб. 

В порядку ч.ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Перш за все, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду оскаржується позивачем, апеляційний суд здійснює його перегляд в частині позовних вимог, що залишені без задоволення судом першої інстанції. В іншій частині рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншими учасниками справи не оскаржується і вони не будуть позбавлені такого права.

Судом встановлено, що 13 серпня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір № 6958662 про надання споживчого кредиту. Відповідно до положень п.п. 1.3-1.4 договору сума кредиту складала 25000 грн. Строк кредиту становить 360 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є Додатком № 1 до цього Договору, у якому датою останнього платежу визначено 07 серпня 2024 року. (а.с.24-29).
Відповідно до п. 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору.
В пункті 1.5.2 Договору зазначено розмір зниженої процентної ставки 1,493 % в день та умови її застосування.
Пунктом 2.1 кредитного договору визначено, що кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
Для підписання кредитного договору ОСОБА_1 був використаний електронний підпис одноразовим ідентифікатором «С4088», відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Також відповідачем електронним шляхом підписано паспорт споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року (а.с.32-33).
TOB «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25000 грн, шляхом зарахування 13.08.2023 о 03:05 год кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 27 травня 2024 року ТОВ «УПР», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків відповідно до Договору про організацію переказу грошових коштів № ФК-20/11/2019 від 28 листопада 2019 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна» (а.с.53-54).
Відповідно до картки обліку договору (розрахунок заборгованості) ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 70770 грн, з яких: 25000 грн - заборгованість по тілу кредиту та 45770 грн - заборгованість за нарахованими процентами (а.с.11-18).
27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6976429 від 18 серпня 2023 року(а.с. 124-128).
У визначенні термінів, що використовуються у даному Договорі вказано, що заборгованість - грошові зобов`язання Боржників перед клієнтом, що містяться у Реєстрі Боржників, які належать до сплати Клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно з кредитних договорів. Право вимоги - права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з Боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.
Згідно з п.1.1. за цим Договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) , Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом ( плату за процентною ставкою), пені за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту .
На виконання договору факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року, укладеного між клієнтом та фактором, сторонами було укладено та підписано Акт про отримання оплати. Надано платіжні інструкції №420,421 від 31 травня 2024 року та 424 від 04 червня 2024 року (а.с.134-136). 
Згідно витягу з реєстру боржників ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право вимоги заборгованості до ОСОБА_1 за кредитним договором 6958662 у загальному розмірі 70770 грн, з яких: 25000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 45770 грн - заборгованість за відсотками (а.с.9).

Згідно положень ч. 1 ст. 15, частини першої статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За правилами ч. 1ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.
Відповідно до положень ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до ст. ст. 525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що проценти за користування кредитом це проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник.
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до зазначених положень закону сторони договору факторингу можуть самостійно визначити спосіб та порядок передання права вимоги до третьої особи (боржника) і момент набуття фактором такої вимоги визначається умовами договору факторингу.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів за період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.
З наведених обставин справи вбачається, що за умовами укладеного між первісним кредитором та відповідачем договором від 13 серпня 2023 року строк кредитування був визначений і становить 360 днів, у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є Додатком № 1 до цього Договору, датою останнього платежу визначено 07 серпня 2024 року. Договір не був визнаний недійсним, а отже є чинним, правомірним та обов`язковим до виконання його сторонами.
Позивач набув право вимоги за кредитним договором, на підставі договору факторингу від 27 травня 2024 року, в цей день же між сторонами був підписаний акт прийому передачі.
Таким чином станом на момент відступлення права вимоги за договором факторингу (27 травня 2024 року) та протягом усього заявленого позивачем періоду нарахування процентів (по 25 липня 2024 року) строк дії договору кредитування не закінчився, а зобов`язання було чинним. Дані про пред`явлення кредитором (первісним або новим) вимоги про дострокове повернення суми кредиту в матеріалах справи відсутні.
Оскільки нарахування процентів у сумі 29850 грн здійснено ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» виключно в межах визначеного договором строку кредитування (до 07 серпня 2024 року), позивач як новий кредитор мав повне та законне право на отримання плати за користування грошовими коштами за погодженою сторонами ставкою 1,99 % на день.
Так, у період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року (60 календарних днів) позивачем здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 29850 грн (25000 грн * 1,99% = 497,5 грн*60 календарних дні), що відповідає умовам укладеного кредитного договору. 
Доказів здійснення відповідачем ОСОБА_1 оплати заборгованості за кредитним договором чи мотивованих заперечень та контррозрахунку, які б спростовували надані позивачем дані, матеріали справи не містять.
При цьому колегія суддів зауважує, що позивач оскаржуючи рішення за змістом апеляційної скарги не погодився з ним лише в частині відмови в задоволенні вимог, однак в прохальній частині просив скасувати рішення суду в повному обсязі, що є безпідставним, оскільки рішення суду в задоволеній частині є законним й підлягає залишенню в силі.
Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині відмови у стягненні відсотків за період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат пов`язаних з розглядом справи, варто зазначити наступне. 

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено 2422,40 грн судового збору. (а.с. 101)
За результатами розгляду справи позов задоволено частково, проте районним судом стягнуто з відповідача судовий збір в повному розмір, а тому він не підлягає зміні.
Оскільки апеляційним судом задоволено вимогу позивача про стягнення відсотків, а тому з відповідача також підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3633,60 грн сплачений позивачем. (а.с. 161)
Окрім цього ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило вирішити питання витрат понесених на правничу допомогу.
ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» в особі представника Крюкової М.В. в апеляційній скарзі також просило відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8 000 грн, а також понесені в суді першої інстанції у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 3 ст. 141 ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).
Відповідно до частини першої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведених норм процесуального закону, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу,а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Від сторони відповідача будь-яких заперечень щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Відповідно до договору про надання правової допомоги № 17/07-2024 від 17 липня 2024 року, акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та рахунку на оплату по замовленню № 3496/18/07 від 18 липня 2024 року, адвокат Столітній М.М. надав стороні позивача юридичні послуги відповідно до вказаного договору (а.с. 10, 19,100).
Загальна сума витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції складає 10 000 грн.
Крім того, в апеляційному суді позивачу надавала послуги з правничої допомоги адвокат Крюкова М.В., які складають 8 000 грн.
На підтвердження надання правничої допомоги до апеляційної скарги долучено договір № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року про надання правової допомоги, звіт про надання правової допомоги від 26 січня 2026 року та платіжна інструкція № 7176 від 23 січня 2026 року про сплату 8000 грн (а.с. 162-163,196).

Враховуючи характер виконаних робіт з надання правової допомоги у зв`язку із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанціях, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи, що справа має невелику складність, а також зважаючи на те, що заяви про зменшення судових витрат від відповідача на адресу суду не надходило, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задовольнити частково.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 03 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих процентів за період з 27 липня 2024 року по 25 липня 2024 року та витрат на правову допомогу скасуватита ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» нараховані за кредитним договором № №6958662 від 13 серпня 2023 року проценти за період з 27 липня 2024 року по 25 липня 2024 року у розмірі 29850 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн в суді першої інстанції.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судові витрати в апеляційному суді, а саме судовий збір в розмірі 3633,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: 03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, прим. 2) 
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 )

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук