Справа № 683/332/26
2/683/663/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2026 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючого судді Лугового О.М.
з участю секретаря Градомської Д.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові цивільну справу №683/332/26, провадження № 2/683/663/2026 за позовом ОСОБА_1 до малолітньої ОСОБА_4 інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

встановив:

03 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до малолітньої ОСОБА_4 інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті сина ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його сина – ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом. ОСОБА_1 будучи спадкоємцем першої черги за законом, оскільки являється батьком покійного, не звернулася своєчасно до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини з поважних на то причин, а саме через те, що ОСОБА_1 є особою похилого віку та учасником бойових дій, окрім того, смерть сина вплинула на стан його стан здоров`я, він важко переживав втрату сина. Крім того, він володів інформацією, що за життя його синові не належало на праві власності жодне майно, в тому числі і земельна ділянка, тому він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у визначений чинним законодавством строк, оскільки була відсутня спадкова маса. Однак, в кінці квітня 2025 року йому зателефонували представники ТОВ «Старокостянтинівцукор» та повідомили спадкодавцю ОСОБА_6 на право власності належала частка земельної ділянки, у зв`язку з чим просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.
11 лютого 2026 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів у справі.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 березня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. 
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив, оскільки позивач не обґрунтував поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язання з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій з прийняття спадщини та існували саме протягом шести місяців із дня відкриття.
Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Самчики, Хмельницькому р-н., Хмельницькій обл. помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який для позивача ОСОБА_1 був сином, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.08.1997 року та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 19.10.2024 року.
На день смерті ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..
Згідно копії спадкової справи №626/2024 від 31 грудня 2024 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 судом встановлено, що 18 грудня 2024 року ОСОБА_5 як законний представник малолітньої дочки ОСОБА_4 подала в Старокостянтинівську нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 .
22.05.2025 державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. було відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 через пропуск ним строку для прийняття спадщини, визначеного ст.1270 ЦК України.
ОСОБА_1 своєю заявою від 04.12.2025 року прийняв спадщину після смерті сина - ОСОБА_6 , однак не оформив, оскільки рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14.10.2025 року про визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини було скасовано згідно постанови Хмельницького апеляційного суду від 19.01.2026 року.
Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_6 був її рідним братом, земельну ділянку з братом успадкували після смерті діда в рівних частках.
Свідок ОСОБА_10 суду показав, оскільки працює менеджером земельного відділу ТОВ «Старокостянтинів цукор», до нього зверталась ОСОБА_11 з приводу оформлення спадщини, так як підприємство орендувало земельну ділянку в ОСОБА_6 . В квітні чи на початку травня 2025 року телефонував до позивача, щоб поцікавитись чи буде оформляти спадщину щодо земельної ділянки, про що ОСОБА_1 повідомив йому, що не знав про наявність в сина земельної ділянки.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_1 показав, що позивач є його рідним братом. Був на похоронах у племінника ОСОБА_6 на яких також був позивач. На стан здоров`я позивач йому не скаржився, після смерті сина фізично виглядав здоровим. Позивач із сином спілкувались рідко, в дитинстві вихованням ОСОБА_12 , займались мої батьки, тобто дід і баба ОСОБА_12 . 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що була на похованні ОСОБА_6 , там також був позивач. Після смерті сина, позивач приїжджав до дочки. Позивач був фізично здоровим. Знала, що в ОСОБА_6 на праві власності була земельна ділянка. 
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Відповідно до статей 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, як результат, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
Виникнення у спадкоємця права на спадкування за законом залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Пропуск такого строку позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріуса і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він подав нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини і той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.
Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.
Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
Аналогічний за змістом висновок зробив Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2025 року у справі № 496/6349/22.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що: "поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16".
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. пункти 53 - 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини не проживав постійно разом із спадкодавцем ОСОБА_6 , а також у визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини не звернувся до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі №750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 , посилаючись на пропуск цього строку із поважних причин. Зазначав, що у встановлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, оскільки вважав, що у сина відсутнє майно, яке б він міг успадкувати. Про наявність такого майна, зокрема, права сина на земельну частку, він дізнався лише в кінці квітня 2025 року, коли йому зателефонували представники ТОВ «Старокосянтинівцукор». Крім того зазначив, що є особою похилого віку та учасником бойових дій, окрім того, смерть сина вплинула на стан його стан здоров`я, він важко переживав втрату сина.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Так, позивач ОСОБА_1 вказує, що строк на прийняття спадщини він пропустив через необізнаність про наявність спадкового майна.
Однак, необізнаність спадкоємця про наявність спадкового майна не є тією обставиною, яка пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Тому вказану обставину суд визнає не поважною причиною пропуску позивачем строку на прийняття спадщини.
При цьому, суд враховує подібні висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та інших, згідно яких суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем майна померлого сина ОСОБА_6 за законом як спадкоємець першої черги.
А тому, навіть у разі незнання про наявність спадкового майна, позивач, як спадкоємець за законом першої черги, повинен був вчинити активні дії для прийняття спадщини - подати заяву про прийняття спадщини у встановлений ЦК України строк.
Активні дії щодо прийняття спадщини ОСОБА_1 почав вчиняти після спливу шестимісячного строку, звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою лише 22 травня 2025 року, тобто через 7 місяців після відкриття спадщини.
Посилання позивача на хворобливий стан та той факт, що він є особою похилого віку, пенсіонером та учасником бойових дій, не може бути підставою для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Доказів на підтвердження того, що позивач протягом періоду з 18 жовтня 2024 року до 22 травня 2025 року хворів та з цих причин не міг подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини суду не було надано. 
Таким чином, позивач не навів та не обґрунтував поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій по прийняттю спадщини у межах визначеного законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.
З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 264-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до малолітньої ОСОБА_4 інтереси якої представляє законний представник ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце знаходження: АДРЕСА_3 ..
Законний представник відповідача: ОСОБА_5 , зареєстроване місце знаходження: АДРЕСА_3 ..
Повний текст рішення складено 20 травня 2026 року.

Суддя: