Дата документу 15.06.2026
Справа № 334/1720/26
Провадження № 2/334/2006/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя 
у складі: головуючого судді Ісакова Д.О., 
за участі секретаря судового засідання Прийменко А.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Енергодарської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2026 року до Дніпровского районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 Енергодарської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,
В обґрунтування позову зазначено, що 30.04.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу серії АЕК №038519, посвідчений Осипонко В.В., приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області, про те, що ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 .
30.05.2002 року Енергодарським бюро технічної інвентаризації зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книг № д.1 за реєстровим №30, про що на договорі купівлі-продажу квартири від 30.04.2002 року вчинено відповідний реєстраційний напис та виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру.
22.11.2002 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з однієї кімнати площею 19,6 кв.м., кухні 7,1 кв.м, вбиральні 3,4 кв.м, коридору 5,5 кв.м, балкону 3,6 кв. м. Житлова площа квартири 19,6 кв. м, загальна площа квартири 39,2 кв. м.
24.02.2022 року починаючи з 05:30 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжується станом на момент звернення до суду.
Відповідно до п. 4 «Запорізька область» розділу II «Тимчасово окуповані російською федерацією території України» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 року №376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 року за №380/43786, Енергодарська міська територіальна громада Василівського району починаючи з 04.03.2022 року і до теперішнього часу тимчасово окупована російською федерацією.
З 24.11.2022 року позивач був евакуйований з постійного місця проживання - АДРЕСА_2 , та переміщений і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Оригінал договору купівлі-продажу від 30.04.2002 року та технічний паспорт на квартиру залишилися у квартирі за адресою місця реєстрації на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим, доступ до зазначених оригіналів документів відсутній.
28.12.2025 року позивач через портал «Дія» подав заяву за реєстраційним номером №70816618 на проведення реєстраційних дій - внесення відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі документу, що посвідчує набуття права власності, реєстрацію якого було проведено до 01.01.2013 року та відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення цього права.
29.12.2025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчим комітетом Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, в результаті якого встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня. У зв`язку з чим, державним реєстратором винесено рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху та направлено запит від 29.12.2025 №70816618 до відповідного органу.
Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради було складено відповідь про надання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , та повідомлено, що «у м. Енергодарі Запорізької області до 01.01.2013 державна реєстрація права власності та права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна проводилась комунальним підприємством «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, територія якої, на теперішній час, є тимчасово окупованою російською федерацією. Адміністративна будівля вказаного комунального підприємства, де зберігались оригінали документів, створені в результаті діяльності підприємства, також можливості надати запитувану інформацію, а також не може направити запит від 29.12.2025 №70816618 на розгляд до КП «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» ЕМР.».
02.01.2026 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчим комітетом Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області, було винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №82724592, з підстав, зазначених в рішенні, а саме: подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Оскарження рішення державного реєстратора не призведе до поновлення порушеного права, оскільки підставою відмови є об`єктивна неможливість отримати від Енергодарського бюро технічної інвентаризації інформації, так як територія є окупованою. Саме тому, зазначені обставини виключають можливість отримання підтвердження реєстрації прав власності в БТІ на належну позивачеві квартиру.
Позивач вважає, що з метою належного здійснення права власності на майно, він немає іншої можливості підтвердити наявність права власності на належну йому квартиру, а тому вимушений звернутися у судовому порядку з позовом про визнання права власності на зазначену квартиру.
Позивач просить визнати за ним право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 39,2 кв.м, житловою площею 19,6 кв.м.
06.03.2026 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, встановлено сторонам строки на подання заяв по суті справи. 
01.06.2026 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
12.05.2026 року представник позивача - адвокат Роздоба А.В. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, на підставі наявних матеріалів справи. Позивач заявлені позовні вимоги підтримує, та наполягає на їх задоволенні.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з положеннями статті 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову являється визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка відноситься до територіальної підсудності (юрисдикції) Енергодарського міського суду Запорізької області.
Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням від 14.09.2022 року №49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Енергодарського міського суду Запорізької області на Ленінський районний суд м. Запоріжжя.
На виконання Закону України №4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» 30.04.2025 року відбулася державна реєстрація змін до відомостей про Ленінський районний суд м. Запоріжжя, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, відповідно до яких назву Ленінський районний суд міста Запоріжжя змінено на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя.
А тому дана цивільна справа підсудна Дніпровському районному суду міста Запоріжжя.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до статей 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 30.04.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу серії АЕК №038519, посвідчений Осипонко В.В., приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області, за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 10 цього договору право власності на придбану квартиру виникає у покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору.
30.05.2002 року Енергодарським бюро технічної інвентаризації зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 на праві приватної власності за ОСОБА_1 та записано в реєстрову книг № д.1 за реєстровим №30, про що на договорі купівлі-продажу квартири від 30.04.2002 року вчинено відповідний реєстраційний напис та виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру.
22.11.2002 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта позивача, фактично проживає як внутрішньо переміщена особа, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2022 №529-5002344998, за адресою: АДРЕСА_3 . 
Згідно технічного паспорту вказана квартира складається з однієї кімнати площею 19,6 кв.м., кухні 7,1 кв.м, вбиральні 3,4 кв.м, коридору 5,5 кв.м. квартира обладнана балконом 3,6 кв. м. Загальна площа квартири 39,2 кв.м., житлова площа 19,6 кв.м. 
Відповідно до рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №82724593 від 02.01.2026 року Державний реєстратор прав на нерухоме майно Скиба Марина Олександрівна, Виконавчий комітет Кам`янсько-Дніпровської міської ради Василівського району Запорізької області, розглянувши заяву від 29.12.2025 за реєстраційним №70816618 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: - подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: 
Згідно пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. З метою забезпечення та захисту прав та законних інтересів власників, інших правонабувачів нерухомого майна, надання послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Міністерством юстиції України, 28.03.2016 було прийнято наказ № 898/5 «Про врегулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території України», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.03.2016 за № 468/28598 (зі змінами). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону про державну реєстрацію - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі -Державний реєстр прав). Система державної реєстрації прав, яка проводиться відповідно до Закону про державну реєстрацію, запроваджена в Україні з 01.01.2013. До 01.01.2013 державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013, визнаються дійсними, за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (положення статті 3 Закону про державну реєстрацію). При цьому Закон про державну реєстрацію не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях. Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 10 Закону - державний реєстратор, під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Чинним законодавством не передбачено винятків щодо застосування вищевказаної норми. Під час розгляду заяви було здійснено консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 року, в результаті якого встановлено, що інформація про реєстрацію права власності на заявлений об`єкт нерухомого майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня. Враховуючи вищевикладене, державним реєстратором в день прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху направлено запит до відповідного органу. У відповіді на запит державного реєстратора, стосовно реєстрації права власності на заявлений об`єкт речових прав, Виконавчий комітет Енергодарської міської ради відповів:"На Ваш запит від 29.12.2025 №70816618 про надання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 виконавчий комітет Енергодарської міської ради повідомляє про таке. Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 11.02.2010 №1878-VI «Про внесення змін до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” та інших законодавчих актів України» встановлено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації.Отже, у м. Енергодарі Запорізької області до 01.01.2013 державна реєстрація права власності та права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна проводилась комунальним підприємством «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради.Юридичною адресою КП «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради є: вул. Українська, буд. 4а, м. Енергодар, Василівський район, Запорізька область, 71502.3 04.03.2022 і на теперішній час територія Енергодарської міської територіальної громади є тимчасово окупованою російською федерацією відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» .Адміністративна будівля вказаного комунального підприємства, де зберігались оригінали документів, створені в результаті діяльності підприємства, також захоплена окупантами.В Енергодарській міській військовій адміністрації та органів місцевого самоврядування м. Енергодара, на жаль, відсутній доступ до інформації, яка знаходилася у комунального підприємства «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради.Також зазначаємо, що у працівників виконавчого комітету Енергодарської міської ради відсутній доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Реєстру прав власності на нерухоме майно) через обмежувальні заходи з боку ДП «Національні інформаційні системи».Таким чином, виконавчий комітет Енергодарської міської ради позбавлений можливості надати запитувану інформацію, а також не може направити запит від 29.12.2025 №70816618 на розгляд до КП «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» ЕМР."Частиною 8 статті 18 Закону встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Орієнтовна ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_4 (тимчасово окупована територія України) та зареєстрованої за ОСОБА_1 станом на 19.02.2026 року, без урахування податку на додану вартість (ПДВ) складає 156800,00 гривень, що підтверджується висновком суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №83/2023, виданий Фондом державного майна України 16.023.2023 року).
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (який був діючим на момент окупації), м. Енергодар, Запорізька область з 04.03.2022 віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Зазначена інформація також підтверджується, і на теперішній час, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій від 28.02.2025 року №376.
Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Право власності є непорушним. На даний час позивач не може, зокрема, розпоряджатися та користуватися своїми правами, як власник. Підтвердження права власності позивачу необхідно для отримання компенсаційних виплат у зв`язку зі пошкодженням його будинку, внаслідок військових дій рф.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , позивач зазначав, що він постійно проживав у вказаній квартирі та був в ній зареєстрований.
Згідно із статтями 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до статтей 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною четвертою статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно із статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 зазначила, що правила ст. 392 ЦК України застосовуються не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно.
Договір купівлі-продажу на майно правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності людини на майно, який обов`язково укладається в письмовій формі та має бути нотаріально посвідчений. У випадку відсутності однієї з цих умов договір можна вважати недійсним.
Право власності позивача на квартиру набуте до 01.01.2004 року, тому до таких правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року.
Так п.п. 1,4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що  цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно із статтею 224 ЦК Української РСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку/квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). 
Відповідно, вирішуючи спір, суд керується правилами про переважне застосування норм пізніше прийнятого закону, а також правило про пріоритет правозастосування спеціальної норми над загальною, а також неможливості погіршення стану особи у разі зміни нормативно-правового регулювання в спірних правовідносинах.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відмова державного реєстратора у проведенні державної реєстрації прав фактично свідчить про невизнання державою права власності позивача на спірну квартиру та створює перешкоди у здійсненні повноважень власника.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Вказана правова позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у Постанові суду від 07 жовтня 2015 року у справі №1622цс15.
Задовольняючи позов, суд виходить також з того, що оспорюваний правочин на момент розгляду справи є дійсним, однак за умов зазначених у позові, суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Судом встановлено, що правочин обома сторонами повністю був виконаний, зокрема позивачем було сплачено узгоджену між сторонами грошову суму, оскільки протилежного відповідачем не доводилося.
Застосовуючи зазначені норми законодавства та правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору, суд зазначає наступне.
Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Оскарження рішення державного реєстратора не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки підставою відмови є об`єктивна неможливість отримати від Енергодарського бюро технічної інвентаризації інформації, так як територія Енергодарської територіальної громади є окупованою російською федерацією. Саме тому, зазначені обставини виключають можливість отримання підтвердження реєстрації прав власності в БТІ на належну позивачеві квартиру.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено його право власності на квартиру. Проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дані відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача, яка міститься на паперових носіях у БТІ, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, на даний час неможливо. Позивач позбавлений можливості зареєструвати у встановленому порядку своє право власності. 
Отже, в даному випадку наявні підстави для застосування статті 392 ЦК України у спірних відносинах та задоволення позовних вимог.
Питання щодо стягнення з відповідача судових витрат позивачем не ставиться.
Керуючись саттями: 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263 265, 268, 272, 354-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Енергодарської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 39,2 кв.м, житловою площею 19,6 кв.м.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце перебування (ВПО): АДРЕСА_3 .

Відповідач: Енергодарська міська рада, ЄДРПОУ 20514818, юридична адреса: м. Енергодар, вулиця Курчатова, буд. 11, фактичне місце перебування: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 226, корпус 10.

Суддя Ісаков Д.О.