РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 	справа № 580/1029/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 046750005373 від 30.07.2025 року, про відмову у зарахуванні до страхового стажу стаж мені ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) періодів роботи: Період роботи з 15.09.1992 року по 25.03.1998 рік, оскільки виправлена дата наказу про прийняття на роботу та відсутній підпис відповідальної особи. Періоди отримання допомоги по безробіттю з 07.03.2004 року по 01.12.2004 рік, з 27.12.2004 року по 24.06.2005 рік, з 21.12.2005 року по 15.12.2006 рік оскільки дати наказу про припинення допомоги по безробіттю не відповідають датам припинення допомоги (зазначений один наказ про призначення та припинення допомоги по безробіттю).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 06.02.2026 відкрите провадження у справі за вказаним позовом для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що досяг 60-річного віку тому має право на призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. Проте відповідачі відмовили позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу, чим порушив його право на пенсійне забезпечення.
05.03.2026 до суду надійшла заява відповідача, де зазначає щодо неналежності відповідача, оскільки заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області та прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії.
Ухвалою суду від 06.4.2026 залучено у справу співвідповідачем - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (ЄДРПОУ 21390940). Розгляд справи розпочато спочатку.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в Республіці Казахстан з 17.01.1982 по 05.08.1982, оскільки відсутні документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують Факт неотримання таких виплат; період роботи з 15.09.1992 по 25.03.1998, оскільки виправлена дата наказу про прийняття на роботу та відсутній підпис відповідальної особи; періоди отримання допомоги по безробіттю з 07.03.2004 по 01.12.2004, з 27.12.2004 по 24.06.2005, з 21.12.2005 по 15.12.2006, оскільки дати наказу про припинення допомоги по безробіттю не відповідають припинення допомоги (зазначений один наказ про призначення та припинення допомоги по безробіттю).
Позивачу повідомлялося, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи з
15.09.1992 по 25.03.1998, періодів отримання допомоги по безробіттю з 07.03.2004 по 01.12.2004, з 27.12.2004 по 24.06.2005, з 21.12.2005 по 15.12.2006 необхідно надати довідки з посиланням на первинні документи, довідки про реорганізацію, проте будь які документи відсутні в матеріалах електронної пенсійної справи.
Страховий стаж позивача становить 16 років 02 місяці 29 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Суд встановив, що Позивач звернулась до тереторіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 22.07.2025 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 30.07.2025 №046750005373 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У рішенні зазначено: «стаж особи становить 16 років 2 місяці 29 днів.стаж особи становить 16 років 2 місяці 29 днів.
Відповідно до трудової книжки від 21.07.1978 до страхового стажу не зараховано:
- період роботи в Республіці в Казахстан з 17.01.1982 по 05.08.1982, оскільки відсутні документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан, які підтверджують факт неотримання таких виплат;
період роботи з 15.09.1992 по 25.03.1998, оскільки виправлена дата наказу про прийняття на роботу та/відсутній підпис відповідальної особи;
- періоди отриманні допомоги по безробіттю з 07.03.2004 по 01.12.2004, з 27.12.2004 пр 24.06.2005, з 21.1212005 по 15.12.2006, оскільки дати наказу про припинення допомоги по безробіттю не відповідають датам припинення допомоги (зазначений один наказ про призначення та припинення допомоги по безробіттю).
Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком протиправною позивач звернувся до суду.
Під час вирішення спору по суті, суд врахував таке.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".
Верховний Суд в постанові від 18.11.2022 за результатом розгляду справи №560/3734/22 зазначив: п.95 - основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
Відповідно до записів трудової книжки позивача ( НОМЕР_3 ) у спірні періоди, не враховані відповідачем до загального стажу де позивач працювала: на посаді маляра 4 розряду на Шахті «Петровська» Донецького виробничого об`єднання по видобутку вугілля у період з 15.09.1992 по 25.03.1998. Також, не враховані відповідачем до загального стажу період отримування допомоги по безробіттю та перебування на обліку по безробіттю з 07.03.2004 по 01.12.2004, з 27.12.2004 по 24.06.2005, з 21.12.2005 по 24.12.2026, що також підтверджується, довідкою № 262 від 10.09.2025, що видана Дніпропетровським обласним центром зайнятості Синельниківської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості (Покровсько-Межівське управління).
Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 заповнена відповідно до вимог Інструкції № 58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу та звільнена з неї.
Працівник не може відповідати за ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністраці бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки, зокрема, у разі недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, яка викладена в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Статтею 1 Закону №1058 визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до положень ст.20 Закону №1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст.106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, на якому працює (працювала) застрахована особа, оскільки саме страхувальник здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати їй проводиться перерахунок пенсії з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу, тобто період, за який сплачено страхові внески, після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, при цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати працівника застрахованої особи.
При цьому, наведений період не було зараховано відповідачем до страхового стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу, а саме сплата внесків.
Разом з тим, слід зазначити, що позивач, як застрахована особа, не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної та своєчасної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачеві таких періодів.
Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 20.03.2019р. у справі №688/947/17, від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а та від 01.11.2018р. у справі № 199/1852/15-а.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно не зарахував до страхового стажу позивача період трудової діяльності з 15.09.1992 по 25.03.1998, період отримання допомоги по безробіттю та перебування на обліку по безробіттю з 07.03.2004 по 01.12.2004, з 27.12.2004 по 24.06.2005, з 21.12.2005 по 24.12.2026, тому до страхового стажу для призначення пенсії за віком має бути зараховано вказаний період.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивачки, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з тим, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду питання про призначення позивачці пенсії за віком вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення пенсії, повинен повторно розглянути заяву позивачки та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 зазначив, що дії зобов`язального характеру щодо проведення позивачу нарахування призначеної йому пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію (пункт 28).
Враховуючи, що заяву Позивача про призначення пенсії за віком розглянута ГУ ПФУ в Чернігівській області та прийняте оскаржуване рішення від 30.07.2025, тому і дії зобов`язального характеру має вчинити саме вказаний пенсійний орган.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до часткового задоволення шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 30.07.2025 №046750005373 та зобов`язання зарахувати позивачу до страхового стажу період трудової діяльності 15.09.1992 по 25.03.1998, період отримання допомоги по безробіттю та перебування на обліку по безробіттю з 07.03.2004 по 01.12.2004, з 27.12.2004 по 24.06.2005, з 21.12.2005 по 24.12.2026, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки суду.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
Відтак, оскільки позов задоволено частково, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 665,60 (1331,20/2) грн стягуються на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295-297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 046750005373 від 30.07.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період трудової діяльності з 15.09.1992 по 25.03.1998 та період отримання допомоги по безробіттю з 07.03.2004 по 01.12.2004, з 27.12.2004 по 24.06.2005, з 21.12.2005 по 15.12.2006 та повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 22.07.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (ЄДРПОУ 21390940) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 665,60 грн.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо у судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Копію рішення направити сторонам справи.

Рішення суду складене 28.05.2026.

Суддя 	Валентина ОРЛЕНКО