ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/8402/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає у нездійсненні нарахування та невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 31.07.2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що з 18.08.1992 року по теперішній час працює педагогічним працівником, зокрема обіймає посаду вчителя географії, громадянської освіти та економіки, а тому має необхідний для призначення та виплати грошової допомоги спеціальний стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказує, що 18.03.2026 року звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату такої грошової допомоги, однак листом від 02.04.2026 року №17566-18103/Г-02/8-1300/26 у її виплаті йому було відмовлено. Вважаючи свої права на належне пенсійне забезпечення порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Зазначає, що за результатами розгляду матеріалів електронної пенсійної справи у позивача відсутній необхідний 35-річний стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV у нього відсутнє. Окремо зазначає, що нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу, а суд не може підміняти орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій. За таких обставин вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 04.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , з 31.07.2020 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Дослідженням записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 суд установив, що позивач за фахом є педагогом, з 18.08.1992 року по теперішній час працює у закладі загальної середньої освіти, зокрема обіймає посаду вчителя географії, громадянської освіти та економіки. Крім того, трудова книжка містить записи про роботу позивача на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи та інших посадах педагогічних працівників у закладах освіти.
18.03.2026 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (звернення №ВЕБ-13001-Ф-С-26-176864) із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Листом відповідача від 02.04.2026 року №17566-18103/Г-02/8-1300/26 позивачу повідомлено про відсутність підстав для нарахування та виплати вказаної грошової допомоги з огляду на відсутність у нього необхідного 35-річного страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Не погодившись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються, серед іншого, Законом України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до пункту «е» ст.55 Закону №1788 (тут і далі - у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з поступовим збільшенням такого стажу.
Згідно з п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 (далі - Порядок №1191).
Відповідно до п.2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік №909).
Згідно з п.5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
За змістом ст.10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року №2145-VIII, невід`ємними складниками системи освіти є, зокрема, повна загальна середня освіта. Здобуття повної загальної середньої освіти забезпечують заклади загальної середньої освіти.
Відповідно до п.«е» ст.55 Закону №1788 та Переліку №909 до закладів і установ освіти та посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено, зокрема, у загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і найменувань - вчителів, директорів, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи та інші посади педагогічних працівників.
Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963, посади вчителів, викладачів усіх спеціальностей віднесено до категорії педагогічних працівників.
Із наведеного слідує, що вчитель закладу загальної середньої освіти є педагогічним працівником, тобто працівником освіти, а посада вчителя прямо передбачена Переліком №909 серед посад, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону №1788. Відтак періоди роботи особи на посаді вчителя, а також на інших передбачених Переліком №909 посадах педагогічних працівників закладів освіти (зокрема, заступника директора з навчально-виховної роботи), підлягають зарахуванню до спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №233/4308/17, відповідно до якої викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти, а стаж роботи на посаді викладача має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту «е» ст.55 Закону №1788 при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.
Як встановлено судом, позивач за фахом є педагогом і з 18.08.1992 року по теперішній час працює у закладі загальної середньої освіти на посаді вчителя географії, громадянської освіти та економіки, тобто на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону №1788. Вказана робота тривала, у тому числі, станом на день досягнення позивачем пенсійного віку та призначення йому пенсії за віком - 31.07.2020 року. Крім того, трудова книжка позивача містить записи про його роботу на інших посадах педагогічних працівників закладів освіти, передбачених Переліком №909.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, суд приходить висновку, що періоди роботи позивача на посаді вчителя закладу загальної середньої освіти, а також на інших передбачених Переліком №909 посадах педагогічних працівників закладів освіти, підлягають зарахуванню до спеціального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону №1788. З урахуванням цих періодів роботи спеціальний страховий стаж позивача на таких посадах перевищує необхідні для чоловіків 35 років, що відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дає йому право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.
Суд відхиляє посилання відповідача на дискреційний характер повноважень пенсійного органу як на підставу для відмови у задоволенні позову. Право особи на отримання грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV за наявності визначених законом умов не залежить від розсуду суб`єкта владних повноважень, а відтак реалізація цього права не належить до дискреційних повноважень відповідача. У разі підтвердження умов, передбачених наведеною нормою, орган Пенсійного фонду України зобов`язаний нарахувати та виплатити грошову допомогу, і обрання іншого варіанта поведінки законом не передбачено.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що допущена відповідачем бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, не відповідає критеріям, визначеним ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому її слід визнати протиправною.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, то порушене право позивача у даному випадку підлягає відновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 1331,20 грн, наявні підстави для їх стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :
позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає у нездійсненні нарахування та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул.Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; код ЄДРПОУ: 13814885) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.