РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
25 травня 2026 р.  Справа № 120/5064/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових рішень

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, у якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0763884-2407-0203-UA05020310000080026, №0763869-2407-0203-UA05020310000080026 від 28.05.2024 та податкову вимогу №0003932-1303-0232.
В обґрунтування позову вказує, що належне йому на праві власності нежитлове приміщення – складу запчастин, має сільськогосподарське призначення; в оренду, лізинг чи на будь-яких інших підставах вказані приміщення нікому не передано; у приватній власності має земельні ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», які використовуються для вирощування сільськогосподарських культур (городини), та вирощену сільськогосподарську продукцію зберігає у вказаному приміщенні. Отже, має статус сільськогосподарського виробника, а тому, у даному випадку підлягає застосуванню підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Ухвалою від 21.04.2025 адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
24.04.2025 представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви та клопотання про витребування доказів.
Ухвалою від 29.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, витребувано у відповідача докази та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст. 262 КАС України).
Представником ГУ ДПС у Вінницькій області, через систему «Електронний суд» подано відзив на позов. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - Класифікатор ДК 018-2000), затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.200 №507, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ). Вказує, що Податковий кодекс визначає сільськогосподарського товаровиробника як юридичну або фізичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. 
Відповідач зауважує, що позивачем не надано доказів здійснення діяльності як сільськогосподарським товаровиробником, не подавалась до контролюючого органу звітність про отримані доходи як фізичною особою, які б свідчили про зайняття сільськогосподарською діяльністю або використання нежитлового об`єкта нерухомості у своїй діяльності, а відтак не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Просить відмовити у задоволенні позову та залишити позов без розгляду.
Згідно Розпорядження №37 від 18.03.2026 здійснено повторний автоматичний розподіл адміністративних справ, які перебували у провадженні судді Яремчука К.О. Автоматизованою системою документообігу в порядку, встановленому ст. 31 КАС України, визначено головуючу у цій справі – Віятик Н.В.
Ухвалою від 24.03.2026 прийнято до свого провадження адміністративну справу №120/5064/25.
Ухвалою суду від 14.05.2026 витребувано у відповідача додаткові докази.
19.05.2026 на виконання вимог ухвали суду від 14.05.2026 ГУ ДПС у Вінницькій області надано розрахунок податкового боргу до податкової вимоги від 12.03.2025 та довідку про наявний податковий борг.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву, відзив та відповідь на відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.
Встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності фізичної особи ОСОБА_1 знаходиться об`єкт нерухомого майна – нежитлове приміщення – склад запчастин загальною площею 326,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з даними інформаційних систем ГУ ДПС у Вінницькій області, ОСОБА_2 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 15.06.2022 року, дата зняття з обліку 17.07.2024 року.
Головне управління ДПС у Вінницькі області 28.05.20274, з використанням програмного забезпечення АІС “Податковий блок”, системи “Облік платежів” режиму “Плата за нерухомість” були сформовані податкові повідомлення – рішення, якими фізичній особі ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання на загальну суму 43058,40 грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Об`єкт оподаткування: нежитлова приміщення – склад запчастин, загальною площею 326,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 :
за 2022 рік: № 0763884-2407-0203-UA05020310000080026 від 18.03.2025 на суму 21203,00 грн;
за 2023 рік: № 0763869-2407-0203-UA05020310000080026 від 18.03.2025 на суму 21855,40 грн.
На виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України контролюючим органом надіслано на податкову адресу відповідача податкову вимогу форми "Ф" від 12.03.2025 року №0003932-1303-0232 на загальну суму податкового боргу 43 755,67 грн.
Згідно детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги борг складається з наступних податків та зборів:
- Податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами – 608,93 грн. 
- Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості – 43 058,40 грн.
- Земельний податок з фізичних осіб – 88,34 грн. 
Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), Закону України від 18 січня 2001 року №2238-III "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", Законом України від 24 червня 2004 року №1877-IV "Про державну підтримку сільського господарства України", Закону України 23 вересня 2008 року №575-VI "Про сільськогосподарський перепис".
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, яка діяла до 1 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до ПК України й підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 викладено в такій редакції: не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив цільове призначення їх фактичного використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.
Встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Здійснивши аналіз приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України суд зробив висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (що, власне, випливає із обраного законодавцем класу будівель). Залежно від періоду (до і після 01 січня 2019 року) застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України №507 від 17 серпня 2000 року, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач на праві власності володіє нежитловим приміщенням – склад запчастин загальною площею 326,2 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказане нежитлове приміщення розташоване на земельній ділянці, площею 0,17 га, цільове призначення – для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520685500:01:002:0082. 
Обґрунтовуючи своє право на застосування пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач вказує, що він є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю, має у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ним для вирощування сільськогосподарських культур для власного споживання ним та членами його сім`ї, а також для реалізації на ринку.
З цього приводу суд зазначає наступне.
Поняття "сільськогосподарський товаровиробник" визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Водночас, у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники. Таким чином, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 ПК України застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено вказаним підпунктом.
Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".
Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
На користь висновку, що нормою підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено податкову пільгу, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.
Відтак, суд погоджується з позивачем, що сільськогосподарським товаровиробником може виступати як юридична, так і фізична особа.
Однак, лише сам по собі факт наявності у позивача нежитлового приміщення, призначеного для використання у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.
Відтак, вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, слід встановити чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права. Разом із тим, визначальним у цій справі також є встановлення факту, чи використовуються позивачем такий об`єкт нерухомого майна як сільськогосподарським товаровиробником
Як вже зазначалось вище, позивач стверджує, що займається сільськогосподарською діяльністю, має у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ним для вирощування сільськогосподарських культур для власних потреб.
Також у власності ОСОБА_1 є сільськогосподарська техніка, яка використовується ним у власному селянському господарстві, а саме - трактор колісний марки Беларусь 892,2.
При цьому позивач зазначає, що належний на праві власності склад запчастин, який розташований на земельній ділянці для ведення особистого сільськогосподарського господарства та використовується для зберігання виробленої сільськогосподарської продукції.
На підтвердження вказаних обставин надав свідоцтво про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 від 19.05.2021р.; копію Державного акту на землю; копію свідоцтва про право власності на землю.
Позивач вказує, що у власності ОСОБА_1 також є земельна ділянка площею 2,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та яка ним використовуються для вирощування сільськогосподарських культур, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 12 липня 2001 року та довідкою № 547/02-06 від 04.10.2024 року, виданою Якушинецькою сільською радою Вінницького району Вінницької області. Відповідно до вищевказаної довідки у нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 використовує для зберігання сільськогосподарської продукції.
Крім того, вказує що ОСОБА_1 зареєстрований у Державному аграрному реєстрі як сільсгоспвиробник, головним джерелом доходу якого є сільськогосподарська діяльність, що підтверджується відповідним витягом. 
Згідно із приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.
Однак, будь-яких доказів того, що позивач використовує нежитлове приміщення - склад запчастин загальною площею 326,2 кв.м. у сільськогосподарській діяльності (виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією) та є сільськогосподарським товаровиробником, матеріали справи не містять.
Разом з цим, вказаний витяг з Державного аграрного реєстру свідчить, що ОСОБА_1 як сільгоспвиробник зареєстрований 20 березня 2025 року та не містить відомостей про те, що позивач був сільськогосподарським товаровиробником у 2022-2023 роках.
Отже, вказаний витяг не може слугувати належним та достатнім доказом наявності у позивача статусу сільськогосподарського товаровиробника у 2022-2023 роках.
Аналогічно суд оцінює й надану позивачем довідку Якушинецької сільської ради №547/02-06 від 04.10.2024, яка не є належними доказами щодо здійснення позивачем діяльності як сільськогосподарський товаровиробник.
При цьому, матеріалами справи не підтверджується, що позивач у 2022-2023 роках був зареєстрований як суб`єкт господарювання, який займається виробництвом сільськогосподарської продукції, фактично здійснював таку діяльність, зокрема, постачання сільськогосподарської продукції та супутні операції, сплачував податки у зв`язку із провадженням такої діяльності.
Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, згідно з якими фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).
З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не надано доказів, що у 2022-2023 роках використовував нежитлове приміщення – склад запчастин та був сільськогосподарським товаровиробником. Як наслідок, у даному випадку немає підстав для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, що свідчить про правомірність оскаржуваних рішень відповідача.
Щодо правомірності надіслання відповідачем податкової вимоги від 12.03.2025 №003932-1303-0232, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як встановлено судом, на виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України контролюючим органом надіслано на податкову адресу відповідача податкову вимогу форми "Ф" від 12.03.2025 року №0003932-1303-0232 на загальну суму податкового боргу 43 755,67 грн.
Згідно детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги борг складається з наступних податків та зборів:
- Податок на доходи фізичних осіб у вигляді мінімального податкового зобов`язання, що підлягає сплаті фізичними особами – 608,93 грн. 
- Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості – 43 058,40 грн.
- Земельний податок з фізичних осіб – 88,34 грн. 
Згідно довідки ГУ ДПС у Вінницькій області, станом на 16.05.2026 фізична особа ОСОБА_1 має податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 23160,20 грн. 
Враховуючи, що судом не встановлено підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень – рішень, якими визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, то позовна вимога про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №0003932-1303-0232 від 12.03.2025 задоволенню не підлягає як похідна.
Щодо строку звернення до суду з цим позовом, на який вказує відповідач, суд зазначає, що в ухвалі про відкриття провадження від 29.04.2025 суд дійшов висновку, що строк звернення до суду ОСОБА_1 не пропущено, адже про оскаржувані податкові повідомлення-рішення йому стало відомо із листа Головного управління ДПС у Вінницькій області від 29 листопада 2024 року, натомість до суду із цим позовом його представниця звернулася 15 квітня 2025 року, тобто в межах шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.
Окрім того, суд зазначає, що з долученого до матеріалів справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення неможливо встановити беззаперечний факт направлення відповідачем у цій справі позивачу саме спірних податкових повідомлень-рішень від 28.05.2024, оскільки в повідомленні про вручення така інформація відсутня.
Аналогічна підхід до оцінки факту направлення податкових повідомлень-рішень викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2024 року у справі № 380/13865/22.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач не має права на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, код ЄДРПОУ 44069150)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна