Справа № 204/5444/25 
Провадження № 2/204/322/26
РІШЕННЯ
іменем України

27 травня 2026 року м. Дніпро 
Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючий – суддя     Книш А.В., 
секретар судового засідання   Малкамова О.С.,
за участі:
позивача    ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, згідно уточнених позовних вимог, просить визнати за нею право власності на будинок АДРЕСА_1 , який складається з: житловий будинок літ. А-1 житловою площею 26,8 кв.м, загальною площею 38,1 кв.м., вбиральня літ. Д, сарай літ. В, сарай літ. Г, літній душ літ. Б, споруди N1-4. На обґрунтування позовних вимог вказано, що 16.06.1977 р. між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 . На підтвердження договору продажу будинка ОСОБА_3 склала розписку, у якій зазначила, що отримала від позивача кошти за будинок в сумі 2000 рублів. 10 березня 2025 р. позивач звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на будинок АДРЕСА_1 . Однак, 13 березня 2025 р. позивач отримала Рішення N77793387, яким зупинено розгляд її заяви у зв`язку із тим, що домоволодіння самочинно збудовано. Таким чином, у позивача виникла необхідність звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності. 
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та витребувано у КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ДНІПРОВСЬКЕ МІСЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ" ДНІПРОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ інформацію про власника спірного будинку з наданням завірених належним чином копій правовстановлюючих документів на будинок.
25 червня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначено, що у контексті відсутності належних правовстановлюючих документів та факту самочинного будівництва позивач звертається до суду з вимогою про визнання права власності, що по суті є спробою легалізації об`єкта, який не має законного статусу. Навіть якщо самочинне будівництво здійснювала не сама позивач, а її попередник, позивач, набуваючи право власності на земельну ділянку разом з розташованим на ній будинком, який не має належної реєстрації, знала або повинна була знати про відсутність законних підстав на набуття права власності на такий об`єкт. Крім того, розписка, на яку посилається позивач як на доказ своїх вимог, не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ на підтвердження права власності або будь-яких інших речових прав на нерухоме майно. Також представник відповідача посилається на те, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту, оскільки звернення до суду з позовом про визнання права власності є винятковим способом захисту та у позивача відсутні оформлені права на земельну ділянку. 
21 серпня 2025 року надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що з переходом до позивача права власності на будинок АДРЕСА_1 до неї перейшло й право користування земельною ділянкою. 
Ухвалами Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 листопада 2025 року витребовано у Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області відомості щодо власника чи користувача земельної ділянки за адресою спірного домоволодіння та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 .
Позивач та представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Додатково позивач у судовому засіданні пояснила, що на сьогоднішній день літній душ зруйновано та такого об`єкту наразі не існує. 
Представник відповідача та третя особа ОСОБА_3 , належним чином та завчасно сповіщені про дату і час розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не подавали.
Суд, вислухавши позивача та її представника ОСОБА_2 , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини. 
16 липня 1977 року третя особа ОСОБА_3 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , отримала від позивача згідно договору продажу свого будинку грошові кошти в сумі 2000 рублів (а.с.6-8, 26).
З 25 лютого 1979 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4, 9-12).
Відповідно до копій технічних паспортів виготовлених станом на 12 жовтня 1988 року та 26 березня 2025 року власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено позивача (а.с.13-22).
01 вересня 2014 року між ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та позивачем укладено Договір №4717062 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29-30).
10 червня 2017 року між КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради та позивачем укладено договір №740262002501 про надання населенню приватного сектору послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27-28).
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек інформація щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня (а.с.61).
З відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 15 липня 2025 року встановлено, що станом на 31 грудня 2012 року в матеріалах інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні відомості щодо реєстрації права власності; згідно відомостей останньої інвентаризації, проведеної у 1988 році за замовленням позивача, домоволодіння побудоване самочинно, про що в матеріалах інвентаризаційної справи виставлений відповідний штамп; на дату останньої інвентаризації домоволодіння складалося: житловий будинок літ. А-1 житловою площею 26,8 кв.м, загальною площею 38,1 кв.м., вбиральня літ. Д, сарай літ. В, сарай літ. Г, літній душ літ. Б, споруди N1-4 (а.с.89,93-94).
З відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 24 жовтня 2025 року встановлено, що станом на 23 жовтня 2025 року за результатами пошуку земельної ділянки за адресою не виявлено реєстраційних записів щодо чинних договорів оренди землі, укладених між міською радою та фізичними та юридичними особами на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ; звернень щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено (а.с.115-116).
Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 05 лютого 2026 року не має технічної можливості здійснити пошук за адресою земельної ділянки; згідно наявної інформації станом на 01 січня 2013 року відомості про реєстрацію правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с.142).
Відповідно до технічного паспорту, складеного станом на 25 березня 2025 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складається з А-1 – житловий будинок, В, Г – сарай, Д – вбиральня, споруди, мостіння; роки побудови з 1945 року по 1980 рік (а.с.17-20).
Вирішуючи позовні вимоги судом враховуються такі обставини.
За частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності – це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.
У постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року в справі N 6-137цс13 зроблено висновок, що "спірний житловий будинок був збудований у 1957 році. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації".
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі N 303/7555/15-ц (провадження N61-9383св18).
Крім того, згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року N 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Таким чином, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.
Зважаючи на те, що спірний житловий будинок побудований до 05 серпня 1992 року та законодавством не вимагалося реєстрації права власності на таке нерухоме майно, спірне домоволодіння не належить до самочинного будівництва, суд приходить до висновку, що позивач набула право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
Разом з цим, суд не знаходить підстав для визнання права власності за позивачем на літній душ літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки встановлено, що зазначений об`єкт знесено. 
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літера А-1, житловою площею 26,8 кв.м, загальною площею 38,1 кв.м., вбиральня літ. Д, сарай літ. В, сарай літ. Г, споруди N1-4, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 , місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Дніпровська міська рада, місцезнаходження: м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд.75, ідентифікаційний код 26510514.
Третя особа: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий