Справа № 947/1147/26
Провадження № 2/947/1383/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,
за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.М.
розглянувши за правилами спрощеного провадження із викликом учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 
ВСТАНОВИВ:
З позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 8 810,08 гривень і моральної шкоди у розмірі 8 810,08 гривень, завданої дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце за адресою: АДРЕСА_1 , до Київського районного суду м.Одеси, звернулась ОСОБА_1 .
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О..
Ухвалою суду від 12.02.2026 позовна заява прийнята судом та відкрито спрощене позовне провадження із викликом учасників справи до судового засідання. 
Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачка у судовому засіданні частково визнала позовні вимоги та зазначила що вона згодна відшкодувати матеріальну шкоду , хоча вважає що у випадку ремонту транспортного засобу позивачки на звичайному СТО, а ні на спеціальному, розмір відновлюваного ремонту міг бути і меншім, та вважає, що заявлені вимоги про моральну шкоду необґрунтовані та недоведені належними доказами а тому просить у їх задоволені відмовити. 
Як встановлено судом 09.11.2025року о 12:05 год., за адресою: м. Одеса, вул. Варненська 7б, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВМW528», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, здійснила наїзд на припаркований з протилежної сторони узбіччя ТЗ марки «СІТRОЕN С1» ДНЗ, номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу, ОСОБА_1 .
Постановою Київського районного суду м.Одеси від 28.11.2025 по справі №947/43741/25, яка набрала законної сили 09.12.2024, ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, по обставинам ДТП яке сталось 09.11.2025 року. 
Також, у звязку із тим що після зіткнення ОСОБА_2 покинула місце ДТП не дочекавшись викликаної поліції, постановою Київського районного суду м.Одеси від 06.12.2025 по справі №947/43773/25 вона визнана винною і у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Таким чином рішеннями суду встановлено вину відповідача в порушені правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу позивачки та залишенні місця ДТП.
14.11.25 на СТО був здійснений огляд авто позивачки, для оцінки необхідного ремонту та вартість вказаних робіт склала 1 800,00 грн, що підтверджується замовленням - нарядом №АнЗН577549 від 14.11.2025 та актом виконаних робіт №АнЗН577549 від 14.11.2025.
В той же день 14.11.2025, ФОП ОСОБА_3 (БОШ Автосервіс) було видано акт на ремонт на суму 32 580,00 грн.
Вказані документи було направлено в страхову компанію ПАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» у якої була застрахована цивільна-правова відповідальність відповідачки.
17.11.25 позивачка зробила передплату матеріалів у розмірі 6730,00 грн, для їх замовлення, що підтверджується платіжним документом із фактичної дати сплати вказаної суми 17.11.2025 року, що додатково підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №88 від 17.11.2025.
Українська страхова компанія ПАТ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» повідомила, що сума виплати становить 24 209,92грн., яка була виплачена 20.11.2025, що підтверджується випискою від 20.11.2025
За результатами фактичного ремонту пошкодженого автомобіля позивачкою було сплачено 31 220,00 грн. (+ діагностика 1800,00 грн.)
Зазначене підтверджується: актом виконаних робіт №АнЗН577549 від 06.12.2025 з детальним найменуванням наданих послуг у розмірі 18 850,00 грн; видатковою накладною до замовлення - наряду №АнЗН577549 від 06.12.2025 щодо придбання необхідних матеріалів, у розмірі 12 370,00грн; платіжними документами від 06.12.2025 про сплату 24490,00грн, від 07.11.2025 (фактично від 17.11.2025) про сплату 6730,00 грн (сума сплачувалась як передплата за придбання матеріалів).
Таким чином різниця між страховою виплатою та реально понесеними витратами на ремонт транспортного засобу позивачки складає 8 810,08 грн., які заявлені в якості вимог про відшкодування матеріальної шкоди.
Стосовно заподіяної моральної шкоди та її розміру позивачкою зазначається емоційні страждання пов`язані із протиправними діями відповідачки внаслідок яких сталось ДТП із пошкодженням майна позивачки, факт залишення відповідачкою місця правопорушення а також не можливості позивачки тривалий час користування пошкодженим транспортним засобом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, душевних переживань, порушення сну та появи стану тривожності вона оцінює моральну шкоду у розмірі 8 810,08 грн.
Також позивачка зазначає як підстави для стягнення моральної шкоди суперечливість поведінки відповідачки , яка то визначала про згоду здійснити оплату ремонт то переставала виходити на зв`язок , що сповільнило тривалість ремонту а тому незручності позивачки її хвилювання та страждання. 
Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). 
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). 
У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Правовідносини пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю джерел підвищеної небезпеки ( автомобілів ) врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ) а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі — Закон № 1961-IV)
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, — це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;
з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
«Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням».
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.
У даному випадку суд враховує як надані стороною позивача докази на підтвердження факту ДТП та його матеріальних наслідків а також визнання розміру матеріальної шкоди з боку відповідача , яка не заперечувала проти своєї винності у ДТП а також згодна з розміром заявленої матеріальної шкоди, яка була заподіяна позивачу внаслідок ДТП , яке відбулось 09.11.2025. 
У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про доведення у судовому засіданні розміру матеріальної шкоди заподіяної позивачу у розмірі 8 810,08 грн., як підлягають стягненню з відповідачки у повному обсязі. 
Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП , суд виходить з того, що сам факт заподіяння шкоди власності пов`язаним з протиправними ( необережними ) діями відповідача є таким що спричиняє власнику моральні страждання. 
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Одночасно із цим розмір моральної шкоди, зазначений у позові та підтриманий під час судового засідання представником позивача у розмірі 10 000 гривень , на думку суду не може вважатись обґрунтованим та таким що відповідає обставинам заподіяння шкоди. Позивачем не було доведено що даний автомобіль люксового бренду є єдиним транспортним засобом доступним для користування позивачці а тому недоведеним є і факт зміни звичайного порядку життя під час ремонту транспортного засобу. 
Враховуючи вищенаведене суд вважає що критеріям справедливості та співмірності при визначенні розміру моральної шкоди буде відповідати розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу, який діяв на час пошкодження транспортного засобу складав 3028,00 грн., який і підлягає стягненню з відповідача. 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). 
У даному випадку з матеріалів справи вбачається судові витрати понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн., яки підлягають стягненню з відповідача. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 , зазначене місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 ) , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, понесених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 09.11.2025 року.
Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_4  ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду у розмірі 8 810,08 ( вісім тисяч вісімсот десять гривень вісім копійок ) гривні, як різницю між сумою страхового відшкодування та вартістю матеріального збитку. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_4  ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду у розмірі 3028,00 ( три тисячі двадцять вісім ) гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати за сплату судового збору, у розмірі 1211,20 грн. 
Повне судове рішення складено 22.06.2026.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя          В. О. Луняченко