Справа № 204/13677/25 
Провадження № 2/204/1628/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року   м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого – судді      Черкез Д.Л.,
за участю секретаря судового засідання   Борсук А.С.,
представника відповідача     Терещенко А.В.,
представника третьої особу управління ДАБК ДМР Ховрич О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про визнання права власності на самочинне будівництво, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2025 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме: двоповерховий садовий будинок А-2, загальною площею 94 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:07:006:0535. В обґрунтування позову вказує на те, що після смерті матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті брата, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач успадкувала земельну ділянку площею 0,63 га для індивідуального садівництва, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, 180-Д, обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Струмок», кадастровий номер 1210100000:07:006:0535. На даній земельній ділянці розташований садовий будинок з додатковими спорудами, який було збудовано в період часу з 1991 по 2000 роки, однак право власності оформлене не було. Відповідно до Технічного паспорту, виконаного ТОВ «Содель» на замовлення позивача, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться: садовий будинок А-2 загальною площею 94 м 2, сарай Б, В, вбиральня Г, споруди 1- 9, І. За результатами проведеного технічного обстеження садового будинку А-2, підвалу п/д, ганок а-встановлено можливість їх безпечної експлуатації. Відповідно до Акту інженера з інвентаризації сарай (тимчасовий літ. Б, сарай тимчасовий літ В, вбиральня Літ Г), що не підлягає узаконенню та введенню в експлуатацію. З метою прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів на земельній ділянці відповідного цільового призначення за амністією позивач звернулася з відповідним пакетом документів, однак, УДАБК декларацію ДП 161250407907 було повернуто на доопрацювання у зв`язку з тим, що, на думку Управління, право власності позивачем отримано на земельну ділянку, вільну від забудови, 04 червня 2024 року та 21 березня 2024 року, і побудувала садовий будинок також у 2024 році, а це унеможливлює реєстрацію об`єкта в Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого 03 липня 2018 року. 
22 січня 2026 року від представника відповідача – Терещенко А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі з наступних підстав. Зазначає, що в матеріалах даної справи відсутні дані щодо дотримання позивачем визначеної чинним законодавством процедури прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна та порядку проведення його державної реєстрації, оформлення права власності на нього. Крім того, зазначає, що надану позивачем декларацію № ДП 161250407907 (дата реєстрації в ЄДЕССБ 18 квітня 2025) про готовність до експлуатації об`єкта в порядку так званої «будівельної амністії», яку було повернуто на доопрацювання через те, що будівництво було здійснено після 2015 року, тобто після встановленого законодавством строку дії спрощеної процедури. Звертає увагу суду на те, що позивачем вже подавались раніше декларації про готовність до експлуатації об`єкта ДП 161240729586, ДП 161240612423, ДП 161241029391, і як зазначається у листі Управління державного архітектурно – будівельного контролю Дніпровської міської ради, позивачем також не було усунуто зауваження з попередніх вищевказаних декларацій. Підкреслює, що повернення останньої декларації № ДП 161250407907 на доопрацювання не є остаточною відмовою. Вищевказаний документ про повернення декларації № ДП 161250407907 на доопрацювання було надано Управлінням державного архітектурно – будівельного контролю Дніпровської міської ради, з чого випливає, що Дніпровська міська рада не є належним відповідачем у справі. Крім того, позивачем до суду не надано, і матеріали справи не містять відомостей про наявність у позивача проектної та робочої документації. Довідка від 22 травня 2023 року №60, видана ОК «СТ «Струмок», про яку вказує позивач, встановлює лише відповідність оскаржуваного об`єкта вимогам Уставу ОК «СТ «Струмок». Встановити наявність або відсутність відхилень від вимог державних будівельних норм можливо тільки за результатами експертизи проектів будівництва в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів від 11 травня 2011 № 560, тоді як позивач не надав суду висновку такої експертизи та не ставив питання про її призначення судом. Також зазначила, що посилання позивача на те, що відмова в реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації в порядку так званої «будівельної амністії» є відмовою компетентного органу в легалізації самочинного будівництва, що нібито позбавляє його можливості реалізувати своє право іншим шляхом, окрім як у судовому порядку, є юридично необґрунтованим і помилковим. Вказана відмова, а саме направлення декларації на доопрацювання була наслідком неправомірного застосування позивачем спрощеної процедури, яка об`єктивно не могла бути застосована до об`єкта, збудованого після 2015 року. При цьому позивач не вжив жодних дій для узаконення об`єкта у загальному порядку, передбаченому чинним законодавством. Разом з тим, до позовної заяви позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували дотримання будівельних норм, державних стандартів, санітарних, протипожежних та інших істотних вимог, встановлених законодавством у сфері будівництва під час зведення спірного об`єкта. Відповідно, у матеріалах справи відсутні документи, що могли б засвідчити безпечність та допустимість експлуатації самочинно збудованого об`єкта. Враховуючи вищевикладене, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та залучити до справи належного відповідача - Управління державного архітектурно – будівельного контролю Дніпровської міської ради (а.с. 65-77).
26 січня 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач 12 червня 2024 вперше подала через «Дію» Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією дачного будиночка. Надалі тричі отримувала відмови з різних підстав. 19 квітня 2025 року вона вчетверте отримала відмову з підстави, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вільну від забудови земельну ділянку з кадастровим номером позивачем отримано у власність 04 червня 2024 року та 23 березня 2024 року на підставі свідоцтва про спадщину, що свідчить про проведення самовільного будівництва об`єкта Садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 у 2024 році, що унеможливлює реєстрацію об`єкта в Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого 03 липня 2018 року. Однак, жодної підстави вважати, що вона, отримавши свідоцтво про спадщину 23 березня 2024 року та 04 червня 2024 року, того ж року звела дачний будинок, або, як стверджує представник ДМР, почала будівництво, немає. Як зазначила позивач, у 2024 році вона зареєструвала право власності на ділянку в порядку спадкування після матері ОСОБА_4 , що померла в 2003 році, та за життя звела на ній садовий будиночок. В ОСОБА_2 було право на землю на підставі Рішення Виконкому Новоолександрівської сільської Ради № 32/333 від 31 березня 1997 року, яким видано Державний Акт на право на землю № Серії ДП №037714, що підтверджується даними обстеження експерта, які відображені в технічному паспорті TI01:3210-4837-2012-7921 редакція №1, складений ТОВ «СОДЕЛЬ» (37734085), № 3600 від 10 квітня 2024 року, якою встановлено дата початку будівництва: 10 травня 1999 року та дата завершення будівництва: 20 жовтня 2000 року. У Витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва експертом зазначено у п. Відмітка про проведене технічне обстеження: За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Позивач вважає відмову у реєстрації декларації незаконною, оскільки об`єкт побудований до 2015 року, тобто підпадає під дію постанови КМУ №321 від 13.04.2011 року.
12 березня 2026 року ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради.
31 березня 2026 року від представника третьої особи УДАБК Дніпровської міської ради – Бісєрова А.С. до суду надійшли пояснення, в яких зазначено про наступне. Як зазначає представник третьої особи, згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вільну від забудови земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:07:006:0535 отримано ОСОБА_1 у власність 04 червня 2024 року та 21 березня 2024 року на підставі свідоцтва на спадщину. Таким чином, позивачем набуто право власності після 09 квітня 2015 року, а отже дія Наказу № 158 не розповсюджується на даний об`єкт будівництва. Крім того, відповідно до даних свідоцтва на спадщину, там взагалі відсутні дані щодо самочинного будівництва на момент прийняття спадщини. Отже, самочинні будівельні роботи були виконані вже після набуття права власності на земельну ділянку, тобто дане самочинне будівництво було зроблено вже після 2024 року та не підлягає введенню в експлуатацію на підставі будівельної амністії. Також посилався на п. 10 Порядку № 461 та зазначив, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Технічне обстеження включає такі етапи: попереднє (візуальне) обстеження об`єкта, у тому числі огляд і фотографування об`єкта та його конструктивних елементів, виконання обмірів, визначення класу наслідків (відповідальності) об`єкта, аналіз проектної та іншої технічної документації (за наявності); детальне (інструментальне) обстеження об`єкта, у тому числі визначення параметрів і характеристик матеріалів, виробів та конструкцій, із залученням фахівців відповідної спеціалізації та атестованих лабораторій (за необхідності). На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Пронумерований, прошнурований звіт підписується та скріплюється особистою печаткою виконавця і затверджується суб`єктом господарювання, який проводив технічне обстеження (для юридичних осіб). (п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів). Однак, позивач до матеріалів позовної заяви не надала звіт про технічне обстеження. Технічний паспорт на садовий будинок не є таким звітом. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки самочинне будівництво побудоване після 2015 року та позивачем не додано звіт про технічне обстеження (а.с. 118-120).
02 квітня 2026 року від позивача надійшли додаткові пояснення аналогічно викладеним у відповіді на відзив. Крім того, зазначено, що жодних доказів на підтвердження того, що вона почала будівництво у 2024 році, у відповідача та третьої сторони немає, всі їх твердження грунтуються на припущеннях та направлені на безпідставне створення перешкод позивачу у реєстрації права власності на садовий будинок (а.с. 125-126).
14 травня 2026 року від представника третьої особи УДАБК Дніпровської міської ради – Ховрич О.А. до суду надійшли пояснення в яких зазначено про те, що позивач ОСОБА_1 звернулася 12 червня 2024 року за допомогою сервісу «Дія» з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта за амністією за номером ДП161240612423. Після опрацювання управлінням було повернуто на доопрацювання зазначену декларацію за допомогою Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. В подальшому, позивач знову звернулася 29 липня 2024 року за допомогою сервісу «Дія» з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта за амністією за номером ДП161240729586. Після опрацювання управлінням було повернуто на доопрацювання зазначену декларацію за допомогою Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, де зазначені підстави повернення: «не усунуто недоліки з попередньої декларації ДП161240612423». В подальшому, позивач втретє звернулася 29 жовтня 2024 року за допомогою сервісу «Дія» з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта за амністією за номером ДП161241029391. Після опрацювання управлінням було повернуто на доопрацювання зазначену декларацію за допомогою Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Вчетверте позивач звернулася 07 квітня 2025 року за допомогою сервісу «Дія» з декларацією про готовність до експлуатації об`єкта за амністією за номером ДП161250407907. Після опрацювання управлінням було повернуто на доопрацювання зазначену декларацію за допомогою Порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, де зазначені підстави повернення: «Вами не усунуто зауваження з попередніх поданих декларацій:ДП161240729586, ДП161240612423, ДП161241029391». Окрім того, листом вих. №9/1-106 від 08.11.2024 повідомлено, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Також зазначає, що позивача неодноразово повідомляли про причини відмови у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за амністією. Крім того, звертає увагу суду, що позивачем до матеріалів позовної заяви додано в якості додатків постанову нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л. Г. від 17.06.2025 року про неможливість вчинення нотаріальної дії – посвідчення відповідного правочину від імені громадянки України ОСОБА_1 , нерухоме майно – садовий будинок та земельна ділянка, адреса: АДРЕСА_3 , де зазначено: «…право власності на вільну від забудови земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:07:006:0535 отримано у власність 04.06.2024 та 21.03.2024 на підставі свідоцтва про спадщину, це свідчить про проведення самовільного будівництва об`єкта «Садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 …». За таких умов, в управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради достатньо доказів, що об`єкт «Садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 » є об`єктом самочинного будівництва (а.с. 130-132).
15 травня 2026 року від позивача надійшли додаткові пояснення в яких зазначено, що постановою нотаріуса Черновської Л.В. від 17 червня 2025 року було встановлено, що нотаріальна дія по посвідченню правочину неможлива через відсутність документів, підтверджуючих реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації в органах державно-будівельного контролю, але не через відсутність у позивача права власності. Жодної особи, яка б заперечувала право позивача на спадщину або заявляла своє право, немає. Тому, просить суд визнати за нею право власності на об`єкт самочинного будівництва, а саме: двоповерховий садовий будинок А-2, загальною площею 94 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:07:006:0535 (а.с. 193-194).
21 травня 2026 року від представника третьої особи УДАБК Дніпровської міської ради – Ховрич О.А. до суду надійшли додаткові пояснення в яких зазначено про те, що до матеріалів справи позивачем не надано доказів, що об`єкт самочинного будівництва, а саме: двоповерховий садовий будинок А-2, загальною площею 94 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:07:006:0535, був побудований до 2015 року. В матеріалах справи містяться свідоцтва про право на спадщину за законом, видані в 2024 році, де зазначено, що земельна ділянка вільна від забудови. Щодо зазначення в технічному паспорті відомостей про рік спорудження, реконструкції, зазначає, що рік спорудження об`єкту самочинного будівництва, а саме: двоповерховий садовий будинок А-2, загальною площею 94 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:07:006:0535, записаний саме зі слів позивача. Будь-яких інших документів або доказів року спорудження майна ОСОБА_1 не надає. Таким чином, відсутні докази, що зазначений об`єкт самочинного будівництва підпадає під дію будівельної амністії. Крім того, в одному із свідоцтва про спадщину виданого в 2024 році зазначено про наявність малоповерхової забудови площею 59 м2. Натомість, позовні вимоги містять вимогу про визнання права власності на двоповерховий садовий будинок площею 94 м2. Тобто об`єкт самочинного будівництва збільшився. Таким чином, самовільне будівництво було здійснено ОСОБА_1 вже після вступу нею у спадщину, тобто вже після 2024 року. Разом з тим, у позивача відсутня зареєстрована декларація про готовність до експлуатації об`єкту самочинного будівництва, а саме: двоповерховий садовий будинок А-2, загальною площею 94 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:07:006:0535. Таким чином, вважає, що у ОСОБА_1 відсутнє право власності на вищевказане майно (а.с. 200-203).
Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача – Терещенко А.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у задоволенні в повному обсязі.
Представник третьої особи управління ДАБК ДМР – Ховрич О.А. в судовому засідання заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у задоволенні в повному обсязі.
Третя особа Обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Вислухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0630 га, кадастровий номер: 1210100000:07:006:0535, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», право власності на яке позивач набула в порядку спадкування за законом, а саме:
частину вищевказаної земельної ділянки після смерті брата – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 21 березня 2024 року нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черновською Л.Г. та зареєстрованим в реєстрі за № 318 (спадкова справа № 259/2023) (а.с. 12); 
частину вищевказаної земельної ділянки після смерті матері – ОСОБА_4 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 04 червня 2024 року державним нотаріусом Першої Кам`янської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г. та зареєстрованим в реєстрі за № 2-172 (спадкова справа № 1341/2003) (а.с. 13).
21 березня 2024 року на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. про державну реєстрації прав та їх обтяжень № 72193518 від 21 березня 2024 року, за позивачем було зареєстровано право власності на частину земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2902297812101) після смерті брата – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстрі речових прав від 21 березня 2024 року, індексний номер витягу: 370919098 (зв. бік а.с. 12).
В подальшому, 04 червня 2024 року на підставі рішення державного нотаріуса Першої кам`янської державної нотаріальної контори Трощій Н.Г. про державну реєстрації прав та їх обтяжень № 73474643 від 04 червня 2024 року, за позивачем було зареєстровано право власності на частину земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2902297812101) після смерті матері – ОСОБА_4 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстрі речових прав від 04 червня 2024 року, індексний номер витягу: 381433333 (зв. бік а.с. 13).
З зазначених вище свідоцтв про право на спадщину за законом № 318 та № 2-172 судом встановлено, що після смерті матері позивача ОСОБА_4 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0630 га, кадастровий номер: 1210100000:07:006:0535, успадкували її діти:
позивач ОСОБА_1 – частку, 
син спадкодавця ОСОБА_3 – частку, який після смерті своєї матері спадщину прийняв, але не встиг оформити своїх спадкових прав на неї.
Отже, позивач по справі ОСОБА_1 з 09 липня 2003 року була власником частини земельної ділянки площею 0,0630 га, кадастровий номер: 1210100000:07:006:0535, яку вона набула після смерті матері, та з 27 червня 2023 року стала одноосібним власником земельної ділянки в цілому, оскільки набула право власності на іншу частину після смерті свого брата ОСОБА_3 .
Земельна ділянка, розташована за адресою: с.т. «Ручеек», ділянка № НОМЕР_1 , належала матері позивача – ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19 серпня 1998 року серії ДП № 037714, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради № 32/333 від 31 березня 1997 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрацій державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 2708 (а.с. 11).
Судом встановлено та визнавалося сторонами, що на вищевказаній земельній ділянці було побудовано садовий будинок.
Позивач ОСОБА_1 замовила проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна – садового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в результаті якого 10 квітня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Содель» було виготовлено технічний паспорт садового будинку за реєстраційним номером у Реєстрі будівельної діяльності TI01:3210-4837-2012-7921 (а.с. 19-22).
З витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва судом встановлено, що вказаний садовий будинок літ А-2 був побудований у період з 10 травня 1999 року по 20 жовтня 2000 року (а.с. 14-18).
Аналогічні відомості щодо часу будівництва садового будинку містяться й у технічному паспорті виготовленого станом на 10 квітня 2024 року у розділі «Характеристика об`єкту нерухомого майна (зв. бік а.с. 22)».
10 квітня 2024 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ТОВ «Содель» ОСОБА_5 було складено Акт, відповідно до якого встановлено, що на земельній ділянці за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», ділянка НОМЕР_1 побудовано: сарай (тимчасовий) літ. Б, сарай (тимчасовий) літ. В, вбиральня літ. Г, що не підлягає узаконенню та введенню в експуатацію на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку будівельних робіт, якій не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких не підлягає прийняттю в експлуатацію» від 07 червня 2017 року № 406 (а.с. 23).
17 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. з метою посвідчення відповідного правочину та внесення відомостей до Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо садового будинку та земельної ділянка за адресою: АДРЕСА_3 .
Однак, розглянувши подані документи, постановою нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Л.Г. від 17 червня 2025 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документів підтверджуючих реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації в органах державного архітектурно-будівельного контролю (а.с. 10).
Судом встановлено та визнавалося сторонами, що ОСОБА_1 чотири рази зверталася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради з відповідною заявою про реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а саме:
1.Інформація про вхідний документ:
Номер вхідного документа ПД-120624-82796.
Дата вхідного документа: 12.06.2024. 
Реєстраційний номер витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ: ДП161240612423. 
Тип документа: реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією.
Статус документа: повернуто на доопрацювання (а.с. 146-150).
2.Інформація про вхідний документ:
Номер вхідного документа ПД-290724-10676.
Дата вхідного документа: 29.07.2024. 
Реєстраційний номер витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ: ДП161240729586. 
Тип документа: реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією.
Статус документа: повернуто на доопрацювання (а.с. 154-158).
3.Інформація про вхідний документ:
Номер вхідного документа ПД-291024-05469.
Дата вхідного документа: 29.10.2024. 
Реєстраційний номер витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ: ДП161241029391. 
Тип документа: реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією.
Статус документа: повернуто на доопрацювання (а.с. 163-167).
4.Інформація про вхідний документ:
Номер вхідного документа ПД-070425-01302.
Дата вхідного документа: 07.04.2025. 
Реєстраційний номер витягу з реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ: ДП 161250407907. 
Тип документа: реєстрація декларації про готовність до експлуатації об`єкта за амністією.
Статус документа: повернуто на доопрацювання (а.с. 173-178).
Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 500 квадратних метрів. 
Порядок прийняття в експлуатацію таких об`єктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Аналогічні за змістом положення містяться й у п.1 Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 № 158 (далі – Порядок № 158), у відповідності до якого цей Порядок розроблений на виконання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, а саме: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 500 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року.
Судом встановлено та визнавалося сторонами, що підставою для повернення поданих позивачем декларації Управлінням ДАБК у Дніпропетровській області було визначено те, що позивачем не було усунуто зауваження з попередніх поданих декларацій: ДП161240729586, ДП161240612423, ДП161241029391. Крім того, зазначено, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вільну від забудови земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:07:006:0535 отримано ОСОБА_1 у власність 04 червня 2024 року та 21 березня 2024 року на підставі свідоцтва про спадщину. Це свідчить про проведення самовільного будівництва об`єкта «Садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 » у 2024 році, що унеможливлює реєстрацію об`єкта в межах процедури визначеної Порядком №158 (а.с. 174).
Крім того, однією з підстав по декларації ДП161240612423 було зазначено, що вказано невідповідне цільове призначення земельної ділянки згідно з відомостями ДЗК, а по декларації ДП161241029391 місце розташування об`єкта будівництва указане в документах не відповідає фактичному місцю розташування земельної ділянки згідно з відомостями ДЗК.
З огляду на наведене судом встановлено, що підставами відмови у реєстрації декларації та прийняття його в експлуатацію третьою особою (управлінням ДАБК) було визначено те, що на їх думку самочинне будівництво садового будинку відбулося у 2024 році, що унеможливлює застосування до процедури прийняття в експлуатацію відповідно до Порядку № 158, та крім того вказано невідповідне цільове призначення земельної ділянки згідно з відомостями ДЗК, та місце розташування об`єкта будівництва указане в документах не відповідає фактичному місцю розташування земельної ділянки згідно з відомостями ДЗК.
Надаючи оцінку підставам відмови управлінням ДАБК у Дніпропетровській області позивачу у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Згідно п. 17 Порядку № 461 змовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку.
Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру (Пункт 18 Порядку № 461).
Відповідно до п. 19 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.
Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації (Пункт 20 Порядку № 461).
Згідно п. 21 Порядку № 461 рішення органів державного архітектурно-будівельного контролю про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто ДІАМ у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) або оскаржено до суду.
З огляду на неоднократне повернення поданих позивачем декларацій очевидним є висновок про те, що орган ДАБК фактично відмовляє позивачу у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатація, а отже така відмова може бути оскаржена позивачем у порядку визначеному законом уповноваженим на те судом.
Однак, позивачем не надано суду доказів щодо оскарження в судовому порядку відмов управління ДАБК в Дніпропетровській області у проведенні реєстрації поданих ним декларації про готовність об`єкт до експлуатації.
Надаючи оцінку зазначеним підставам повернення декларацій на доопрацювання, в частині того, що самовільне будівництво об`єкта відбувалось у 2024 році, оскільки право власності отримано ОСОБА_1 04 червня 2024 року та 21 березня 2024 року на підставі свідоцтва про спадщину, суд вважає їх безпідставними та протиправними з огляду на наступне.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.
У справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст. 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.
Судом встановлено, що будівництво садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», відбувалося у період з 10 травня 1999 року по 20 жовтня 2000 року, що вбачається з витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, згідно якого будинок літ А-2 був побудований у період з 10 травня 1999 року по 20 жовтня 2000 року (а.с. 14-18).
Аналогічні відомості щодо часу будівництва садового будинку містяться й у технічному паспорті виготовленого станом на 10 квітня 2024 року у розділі «Характеристика об`єкту нерухомого майна (зв. бік а.с. 22)».
Усі заперечення відповідача та третьої особи з приводу часу будівництва зводяться виключно до їх припущень та не підтверджені жодними доказами, однак доказування не може грунтуватися на припущеннях, а тому наведені заперечення судом до уваги не беруться як безпідставні та недоведені.
Посилання на те, що оскільки право власності за позивачем на земельну ділянку було отримано 04 червня 2024 року та 21 березня 2024 року на підставі свідоцтв про право на спадщину, а тому це свідчить про самочинне будівництво у 2024 році, суд визнає неспроможними та безпідставним, оскільки момент реєстрації права власності на успадковану земельну ділянку жодним чином не свідчить про будівництво будинку розташованого на такій земельній ділянці у тому ж році, у якому таке право було зареєстровано. 
Крім того суд враховує, що оскільки спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття, то позивач по справі вважалася власником частини земельної ділянки з 09 липня 2003 року (після смерті матері), та стала одноосібним власником з 27 червня 2023 року (отримавши у спадщину іншу частину земельної ділянки після смерті брата), та отримавши у 2024 році відповідні свідоцтва про право на спадщину зареєструвала своє право власності у порядку встановленому законом.
Таким чином, усі заперечення відповідача та третьої особи щодо часу будівництва садового будинку судом до уваги не беруться та відхиляються як неспроможні та такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
За таких обставин слід виснувати, що садовий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0630 га, кадастровий номер: 1210100000:07:006:0535, за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», має бути прийнятий в експлуатацію шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 39 та п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку № 158, оскільки був побудований у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року.
Щодо підстав відмови у проведені реєстрації декларації на підставі того, що заявником вказано невідповідне цільове призначення земельної ділянки, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,0630 га, кадастровий номер: 1210100000:07:006:0535, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок» має цільове призначення – для ведення садівництва (а.с. 11).
Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗК України Громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва.
Частиною ж 3 статті 35 Земельного Кодексу України визначено, що земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо.
Отже, власник земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення садівництва, має право зводити на ній відповідні будинки та господарські споруди, а тому повернення поданої позивачем декларації про готовність об`єкта до експлуатації з підстав невідповідного цільового призначення, слід визнати безпідставним та протиправним.
З огляду на наведені міркування, усі заперечення відповідача та третьої особи з цього приводу судом до уваги не беруться та відхиляються як безпідставні та недоведені.
Щодо підстав відмови у проведені реєстрації декларації на підставі того, що місце розташування об`єкта будівництва указане в документах не відповідає фактичному місцю розташування земельної ділянки згідно з відомостями ДЗК, суд до уваги їх не бере як недоведені, оскільки на підтвердження таких обставин відповідачем та третьою особою не надано суду жодних доказів. 
Щодо заперечень третьої особи проти позову з підстав того, що позивач до матеріалів позовної заяви не надала звіт про технічне обстеження, а технічний паспорт на садовий будинок не є таким звітом, суд зазначає наступне.
Посилання представника третьої особи на абз. 9 п. 10 Порядку № 461, а саме на те, що «пронумерований, прошнурований звіт підписується та скріплюється особистою печаткою виконавця і затверджується суб`єктом господарювання, який проводив технічне обстеження (для юридичних осіб), суд до уваги не бере, оскільки Постановою КМУ  № 681 від 23.06.2021 року абз 8 та 9 були виключені з п. 10 Порядку № 461, а тому їх положення не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, які виникли у 2024 році.
Відповідно ж до п. 10 Порядку № 461, у редакції чинній на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. 
Технічне обстеження проводиться суб`єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат.
На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та створює з використанням Реєстру будівельної діяльності (e-construction.gov.ua) звіт про проведення технічного обстеження об`єкта з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації у разі визнання судом права власності на самочинно збудований об`єкт.
Судом встановлено, що експерт Ревера Олена Сергіївна, яка проводила обстеження садового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 0,0630 га, кадастровий номер: 1210100000:07:006:0535, за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», 14 травня 2015 року отримала кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг) пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури серії АЕ № 003688 (зв. бік а.с. 23), а отже є особою, яка у розумінні п.10 Порядку № 461 має право проводити технічне обстеження відповідних об`єктів нерухомого майна. 
Згідно з технічним паспортом, виготовленим 10 квітня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Содель», міститься відмітка інженера з інвентаризації нерухомого майна ТОВ «Содель» ОСОБА_5 про проведене технічне обстеження в якій зазначено, що за результатами проведення технічного обстеження об`єкта – садовий будинок літ. А-2, підвал літ. п/д, ганок літ. а, Дніпропетровська область, м. Дніпро, обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», ділянка НОМЕР_1 , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 20).
Таким чином, усі заперечення третьої особи з цього приводу суд відхиляє як неспроможні та такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Підсумовуючи все вищенаведене суд констатує та вважає встановленим, що садовий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0630 га, кадастровий номер: 1210100000:07:006:0535, за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», був самочинно побудований у період з 10 травня 1999 року по 20 жовтня 2000 року, тобто ще за життя матері позивача, на належній їй на праві власності земельній ділянці, та проведеним технічним обстеженням збудованого будинку встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.
Щодо правовідносин, які склалися між учасниками справи, з приводу самочинного будівництва суд зазначає наступне.
За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.
Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ч. 2 ст. 328 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втручається у здійснення власником права власності.
Згідно з ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У пункті 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Частиною 5 ст. 376 ЦК України визначено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (ч.2 ст.376 ЦК ).
Приписи статті 376 ЦК поширюються не тільки на всі види будівель і споруд, а й на всіх без винятку забудовників, власників та користувачів земельних ділянок, а також на осіб, які не мають юридично оформлених титулів на такі будівлі (споруди) та/або земельні ділянки.
За загальним правилом при наявності самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, використані під час такого будівництва. Оскільки спадкодавець за життя не набув права власності на відповідне нерухоме майно, то й право на останнє не буде входити до складу спадщини. Такий підхід узгоджується з концепцією універсального правонаступництва, що виступає методологічною засадою всього спадкового права. 
Як роз`яснюється в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво. 
Отже, право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.
Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 376 та статті 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.
Суд зазначає, що самочинне будівництво не може входити до складу спадщини. 
Самочинно збудоване майно не підлягає легалізації через правову процедуру спадкування.
Суд виходить з того, що у випадку задоволення таких позовних заяв та узаконюючи самовільно збудовано нерухоме майно, суд фактично виконує функції, які належать до компетенції органів місцевого самоврядування.
Крім того, в межах розгляду даної справи судом встановлена відсутність будь-яких перешкод для прийняття самочинно побудованого об`єкта в експлуатацію, а у випадку відмови уповноваженого органу місцевого самоврядування у реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації така відмова має бути предметом розгляду відповідного суду визначеного законом.
Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.
Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.
Оскільки судом встановлено, що самочинне будівництво було здійснене у період з 10 травня 1999 року по 20 жовтня 2000 року, тобто за життя власника земельної ділянки, після смерті матері позивача до складу спадщини увійшло право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва, право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.
При вирішенні даної справи суд виходить з того, що суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови, або приймати об`єкти до експлуатації, оскільки визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку є винятковим способом захисту права та має застосовуватися лише після використання особою, чиї права або інтереси порушуються, всіх передбачених законодавством способів захисту.
Тому, слід враховувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання та чи оскаржувалася така відмова у судовому порядку.
Таким чином, визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та відмова органу ДАБК була предметом судового розгляду з наданням їй відповідної правової оцінки.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач після отримання від Управління ДАБК в Дніпропетровській області в четвертий раз повідомлення про повернення декларації на доопрацювання, звернувся з позовною заявою про оскарження такого рішення та визнання його протиправним.
При цьому, позивач одразу звернувся до загального місцевого суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, не маючи при цьому перешкод для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, оскільки самочинне будівництво здійснене у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року, на теперішній час позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0630 га, кадастровий номер: 1210100000:07:006:0535, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», успадкував від спадкодавця право завершити будівництво, право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт та право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності, а проведеним технічним обстеженням самочинно побудованого садового будинку встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації.
Підсумовуючи все вищенаведене суд приходить до висновку, що на теперішній час у позивача відсутні будь-які перешкоди для прийняття самочинно побудованого об`єкту в експлуатацію та реєстрації поданої ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації у порядку визначеному законом, а тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне майно без оскарження рішення Управління ДАБК у Дніпропетровській області про повернення на доопрацювання поданих декларацій є передчасним, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то судові витрати понесені позивачем по справі підлягають віднесенню на його рахунок.
На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 328, 331, 373, 375, 376, 1216, 1217 ЦК України, ст. 35 Земельного Кодексу України, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку № 461, Порядку № 158 та керуючись ст.ст. 2, 4, 8, 12, 13,16, 76, 77, 80, 81, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: Обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Струмок», Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, про визнання права власності на самочинне будівництво – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Повний текст рішення виготовлений 27 травня 2026 року.

Суддя    Д.Л. Черкез