Справа № 715/3792/25 
Провадження № 2/715/71/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року   селище Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області 
у складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.
секретар судового засідання Затолошна Р.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей в особі виконавчого комітету Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною, встановлення способу участі батька у вихованні дитини, 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що у нього з відповідачкою є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що шлюб між ними розірвано рішенням Глибоцького районного суд Чернівецької області від 17.12.2018 року.
Вказує на те, що після розпаду сім`ї та розірвання шлюбу 17.12.2018р., за взаємною домовленістю батьків, дитина залишились проживати разом з матір`ю, а він у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання дитини, передавав гроші як сину, так і відповідачці, купував одяг, придбав сину велосипед, а також телефон для їхнього з сином спілкування.
Посилалася на те, що відповідачка чинить перешкоди йому у спілкування з сином, забороняючи спілкуватись з ним засобами зв`язку, тому він просить суд усунути перешкоди щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом визначення йому наступних способів спілкування з дитиною, без присутності матері: 
- кожної суботи та неділі місяця в часовий проміжок з 17:00 години (за київським часом), протягом 15-20 хвилин, за допомогою сервісу відеозв`язку через програми Telegram, Viber, WhatsApp, Zoom, Skype; 
- в інші дні та години місяця, спілкування можуть відбуватися за попередньою домовленістю між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- можливість особистих зустрічей під час перебування батька в Україні, попереднім погодженням із матір`ю дитини.
Представник відповідача ОСОБА_4 подала відзив на позов, позовні вимоги не визнала, посилалася на те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки до подання позову, а також на момент його подання не існувало реального юридичного спору між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 щодо участі батька у вихованні дитини. Крім цього, звертала увагу суду на те, що позивачем проігноровано обов`язковий досудовий порядок, встановлений законодавством, що робить його позов процесуально передчасним. Вказувала, що батьки повинні вирішувати ці питання спільно шляхом укладення нотаріального договору або, у разі виникнення спору, за допомогою компетентного органу – органу опіки та піклування, рішення якого є обов`язковим. Звернення до суду з позовом про усунення перешкод є винятковим заходом і можливе лише після спроб досудового врегулювання та за умови, що той із батьків, з ким проживає дитина, фактично чинить перешкоди у спілкуванні, зокрема ухиляючись від виконання рішення органу опіки та піклування.
Крім того, звертала увагу суду, що позивач ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би підтверджував, що він намагався домовитися з відповідачкою ОСОБА_2 про графік спілкування, або що він хоча б раз звернувся до неї з пропозицією щодо участі у вихованні сина. Більше того, батько не звертався й до служби у справах дітей з відповідною заявою про встановлення йому графіку побачень із сином, Зазначала, що повна бездіяльність позивача до моменту ініціювання проти нього справи про позбавлення батьківських прав переконливо свідчить про фіктивний (удаваний) інтерес до дитини, створений виключно з метою впливу на інше судове провадження. Натомість, мати дитини, ОСОБА_2 , ніколи жодного разу не чинила перешкод та не забороняла синові спілкуватися з біологічним батьком. Однак, тривала відсутність батька, його байдужість та ухилення від виконання своїх прямих батьківських обов`язків мали значний негативний вплив на психологічний стан дитини. У результаті емоційної потреби в батьківській фігурі та необхідності у стабільній моделі сім`ї, хлопчик сам почав називати татом теперішнього чоловіка матері – ОСОБА_5 , який фактично виконує функції батька, виховує та піклується про нього. 
Крім того, посилалася на те, що ОСОБА_2 ніколи не заперечувала та не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином, перешкоди, на які посилається позивач, не існують.
Представник позивача ОСОБА_6 подав відповідь на відзив в якому спростовуючи доводи відповідачки звертав увагу на те, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування не може бути абсолютизованою, а його відсутність не є підставою для відмови у відкритті провадження чи у задоволенні позову. Вимога щодо звернення до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду, оскільки відповідно до усталеної практики Верховного Суду висновок органу опіки є лише одним із доказів у справі, а його відсутність не може абсолютизуватися і не становить перешкоди для судового захисту прав та інтересів дитини і батьків.
Вказував, що наявність паралельного провадження щодо позбавлення батьківських прав позивача за даним позовом сама по собі свідчить про існування глибокого конфлікту та реального спору щодо здійснення батьківських прав і виконання батьківських обов`язків. 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві та заявах по суті справи.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, що викладені в заявах по суті справи, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Тереблеченської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Отже, батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 31.08.2012 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Тереблеченської сільської ради Чернівецького (Глибоцького) району Чернівецької області, актовий запис №16.
У шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Глибоцького районного суд Чернівецької області від 17.12.2018р. у справі №715/1860/18 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу 17.12.2018 року, за взаємною домовленістю батьків, дитина залишились проживати разом з матір`ю, так і проживає на даний час з нею. Позивач ОСОБА_1 на даний час проживає за кордоном.
Ухвалою Глибоцького районного суду від 05.11.2025 року зобов`язано Орган опіки та піклування Тереблеченської сільської ради надати висновок про встановлення способу участі позивача ОСОБА_1 в житті, спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 .
Органу опіки та піклування Тереблеченської сільської ради надав свій висновок від 28.11.2025 року про визначення способів участі батька у вихованні, спілкуванні з сином ОСОБА_3 зазначено, що доцільно в присутності матері визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з наступним графіком: 
- кожної суботи та неділі місяця в часовий проміжок з 17:00 години (за київським часом), протягом 15-20 хвилин, за допомогою сервісу відеозв`язку через програми Telegram, Viber, WhatsApp, Zoom, Skype на телефон сина; 
- в інші дні та години місяця, спілкування можуть відбуватися за попередньою домовленістю із матір`ю ОСОБА_2 ;
При цьому у висновку наголошено на те, що батько може спілкуватися з сином в присутності матері лише за умови бажання самої дитини та враховуючи його здоров`я. Рекомендовано ОСОБА_2 поважати батьківські права ОСОБА_1 та не чинити перешкод у спілкуванні батька та сина.
Судом в встановлено, що між сторонами була досягнена згода щодо місця проживання їх дитини, зокрема, із матір`ю ОСОБА_2 .
Крім того, судом в становлено, що на даний час між батьком та сином немає емоційного зв`язку та спілкування в результаті відділеного та різного проживання, вкрай рідкого спілкування, адже дитина залишилася проживати в родині своєї матері, а батько протягом тривалого часу проживає за межами України. Як вказувала відповідачка в судовому засіданні дитина не бажає спілкування зі своїм біологічним батьком через повну його відсутність у його житті. 
Крім того, слід зазначити, що судом не встановлено, що спілкування батька із сином, буде порушувати інтереси дитини, і такі дії позивача будуть негативно впливати чи вплинуть на психологічне та фізичне здоров`я дитини.
Встановлено, що відповідачка на даний час створила сім`ю з іншим чоловіком, у них народилося ще двоє дітей. Дитина ОСОБА_3 називає чоловіка відповідачки ОСОБА_5 батьком, який з 2019 року проживає разом з ним та виховує його. 
Разом з тим, на думку суду, батько – позивач ОСОБА_1 має право на спілкування зі своєю дитиною, навіть не дивлячись на те, що існує певна напруженість, як вказувала відповідачка та допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , та небажання самої дитини спілкуватися зі своїм батьком. Суд вважає, що позивач має право на відновлення відносин та емоційного контакту між ним та сином, адже право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування сина з батьком відповідає його інтересам. Жодних обставин, які б унеможливлювали право батька на спілкування із сином, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з сином, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, судом не встановлено, як і не встановлено необхідності спілкування дитини з батьком у присутності матері.
Виходячи із рівності прав батьків у вихованні дітей, враховуючи доводи та заперечення сторін, а також те, що за домовленістю сторін дитина проживає із матір`ю, а батько має право на спілкування з дитиною, участь у його житті та виховання, суд вважає, що слід встановити спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом визначення наступного порядку спілкування: 
- кожної суботи та неділі місяця в часовий проміжок з 17:00 години (за київським часом), протягом 15-20 хвилин, за допомогою сервісу відеозв`язку через програми Telegram, Viber, WhatsApp, Zoom, Skype; 
- в інші дні та години місяця, спілкування можуть відбуватися за попередньою домовленістю між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- можливість особистих зустрічей під час перебування батька в Україні, попереднім погодженням із матір`ю дитини.
При цьому суд враховує вік дитини, те, що дитина не росла з батьком з трьохрічного віку, перебування позивача за кордоном та його можливість на даний час спілкування з сином за допомогою відеозв`язку. 
За умови зміни обставин у справі, батьки можуть визначити інші способи участі позивача у вихованні сина.
При вирішенні даного спору суд відхиляє посилання відповідачки та її представника на відсутність спору між сторонами оскільки, на думку суду звернення відповідачки до суду із позовом про позбавлення батьківських прав позивача в іншому процесі, свідчить про існування глибокого конфлікту та реального спору щодо здійснення батьківських прав і виконання батьківських обов`язків між колишнім подружжям. Крім того, посилання відповідачки на те, що жодних перешкод батьку дитини у спілкуванні з нею вона не чинить та його права не порушує, отже між батьками відсутній спір щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, судом відхиляються, адже проти позовних вимог у справі відповідачка заперечує та вважає, що спілкування позивача з сином може завдати йому психологічної шкоди, син його не сприймає як батька, називає татом її чоловіка.
Крім того, суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що обов`язковість висновку органу опіки та піклування не може бути абсолютизованою, а його відсутність не є підставою для відмови у відкритті провадження чи у задоволенні позову, оскільки такий висновок є лише одним із доказів, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі. Тому на думку суду, подання позову без попереднього звернення до органу опіки та піклування не може бути підставою для відмови у прийнятті позовної заяви до розгляду. Притому, що в процесі розгляду справи, за вимогою суду орган опіки надав свій висновок про доцільність розв`язання спору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 141, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_9 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 та встановити спосіб участі ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом визначення наступного порядку спілкування: 
- кожної суботи та неділі місяця в часовий проміжок з 17:00 години (за київським часом), протягом 15-20 хвилин, за допомогою сервісу відеозв`язку через програми Telegram, Viber, WhatsApp, Zoom, Skype; 
- в інші дні та години місяця, спілкування можуть відбуватися за попередньою домовленістю між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- можливість особистих зустрічей під час перебування батька в Україні за попереднім погодженням із матір`ю дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 04.05.2026 року.

Суддя: