ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
20 травня 2026 року 	Справа № 280/1598/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ЄДРПОУ 44118663) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
26 лютого 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі – відповідач) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії, відповідно до якої позивач просить суд: 
визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 00189980901 від 14.11.2025, № 00190200708 від 17.11.2025;
стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір, з розгляду вказаної справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем у період з проведена фактична перевірка позивача. Позивачка вважає наказ відповідача № 1808-п від 16.10.2025 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» безпідставним, незаконним, протиправним, та як наслідок ухвалені податкові повідомлення – рішення, прийняті за результатом ухвалення відповідного наказу також повинні бути визнанні протиправними, незаконними, та підлягають скасуванню. Позивач просить суд задовольнити позовну заяву.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.
17 березня 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Запорізькій області на позовну заяву. Представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було вчинено всі дії в межах чинного законодавства. Вказані у наказі №1808-п від 16.10.2025 підстави проведення фактичної перевірки підтверджені належними та допустимими доказами. Як наслідок, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області законно та обґрунтовано на підставі Акту фактичної перевірки № 14924/08/01/07/08/2205314808 від 27.10.2025 прийнято податкові № 00189980901 від 14.11.2025 на суму у розмірі 16 000, 00 грн. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Представником позивача 23.03.2026 надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач наполягає на безпідставності висновків контролюючого органу та просить задовольнити позов.
Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – ФОП ОСОБА_1 ) зареєстроване як суб`єкт господарювання 19.01.2023 номер запису: 2001030000000116507.
Відповідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФОП ОСОБА_1 здійснює наступні види економічної діяльності за КВЕД: 56.30 Обслуговування напоями. 
Керуючись ст. 19-1, ст. 20, пп. 75.1.3 п. 75.1 ст.75 Податкового Кодексу України, на підставі пп. 80.2.2 та пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, пп. 69.2-2, п. 69.27, п. 69.35-1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, ст.72 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», у зв`язку з отриманням в установленому порядку інформації від державних органів про можливі порушення законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, стосовно суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері ресторанного бізнесу, доповідної записки начальника управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Запорізькій області від 15.10.2025 № 3957/08-01-07-08-06, Головним управлінням ДПС у Запорізькій області видано Наказ №1808-п від 16.10.2025 про проведення з 16.10.2025 тривалістю не більше 10 діб фактичної перевірки кафе за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.07.2025 по день закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; виявлення порушень установлених правил торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій; дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами); з питань цін та ціноутворення, а також дотримання вимог інших нормативно-правових актів, що регулюють обіг підакцизних товарів в Україні. 
За результатами перевірки складено Акт фактичної перевірки від 24.10.2025 зареєстрований 27.10.2025 за №14924/08/01/07/08/ НОМЕР_1 (далі – Акт перевірки), згідно з висновками якого встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 :
п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі. громадського харчування та послуг (зі змінами та доповненнями); 
п. 1 Постанови КМ України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (зі змінами та доповненнями); 
п. 32 розділу ХІІІ Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу. алкогольних напоїв тютюнових виробів тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах. та пального», в частині реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими за встановлені мінімальні роздрібної ціни на такі напої на загальну суму 162,40 грн., виходячи з мінімальної роздрібної ціни на такі напої.
За результатами проведеної перевірки складено податкові повідомлення – рішення форми «С»:
від 14.11.2025 за № 00189980901 про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 16 000 00 грн. за порушення п. 1 Постанови КМ України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (зі змінами та доповненнями), п.32 розділу ХІІІ Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу. алкогольних напоїв тютюнових виробів тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального»;
від 17.11.2025 за № 00190200708 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 492 240,76 грн за порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі. громадського харчування та послуг.
Інформації щодо адміністративного оскарження податкових повідомлень – рішень форми «С» від 14.11.2025 № 00189980901 та від 17.11.2025 № 00190200708 матеріали справи не містять.
Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.
Суд, оцінивши повідомлені сторонами справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України, в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 61.1 ст.61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Також пп.62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Абзацом 1 п.75.1ст.75 ПК України встановлено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок.
Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).
Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Пунктом 80.2 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених в пп 80.2.1-80.2.7 п 80.2 ст. 80 ПК України.
З наказу начальника ГУ ДПС у Запорізькій області від 16.10.2025 №1808-п, судом встановлено, що підставою для перевірки зазначено підпункти 80.2.2 та 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України, якими передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2) та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп. 80.2.5).
Так, у постанові від 26.03.2024 у справі № 420/9909/23 Верховний Суд зазначив, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Крім цього, відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може також проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Аналіз підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами - лічильниками;
- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №560/4883/21, від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 05.11.2018 у справі №803/988/17, від 20.03.2018 у справі №820/4766/17, від 22.05.2018 у справі №810/1394/16, від 25.04.2023 у справі №520/3328/2020 і від 28.05.2024 у справі №280/1431/23.
Так, позивач наголошує на тому, що відповідачем у оскаржуваному наказі № 1808-п від 16.10.2025 зазначено, що його прийнято «на підставі пп. 80.2.2., п.80.2.5 п. 80.2. ст. 80, пп. пп. 69.2-2, п. 69.2-7, пп. 69.35-1 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, у зв`язку з отриманням в установленому законодавством порядку інформації від державних органів про можливі порушення законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, стосовно суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері ресторанного бізнесу; доповідної записки начальника управління податкового аудиту ГУ ДПС у Запорізькій області Рулевської Олени від 15.10.2025 № 3957/08-01-07-08-06. При цьому, від яких саме державних органів відповідачем отримана інформація про можливі порушення законодавства в спірному наказі не зазначено. Будь якої конкретизації підстав перевірки, яка відбулася, в чому саме полягає порушення позивачкою діючого податкового законодавства та якою інформацією це підтверджується, зазначений наказ також не містить.
Надаючи оцінку доводам позивача про те, що контролюючий орган не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав чітку мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки, суд дійшов наступних висновків.
Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, вказав, що за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.
Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.
Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 28.05.2024 по справі №280/1431/23.
Верховний Суд у постанові від 19.11.2024 по справі № 160/2202/24 вказував на те, що якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Як вбачається зі змісту наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 16.10.2025 №1808-п, в якості підстави для проведення перевірки визначено пп. 80.2.2 та пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України та доповідну записку начальника управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Запорізькій області від 15.10.2025 № 3957/08-01-07-08-06.
При цьому, згідно змісту вказаної доповідної записки вбачається, що до ГУ ДПС у Запорізькій області надійшов лист ДПС України від 10.09.2025 № 21880/7/99-00-07-03-04-07 щодо можливого порушення податкового законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а саме: встановлені ризики у діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері ресторанного господарства.
За таких обставин, суд вважає, що наказ про призначення фактичної перевірки в цій частині прийнятий відповідачем правомірно та у спосіб передбачений чинним законодавством, лист споживача про можливі порушення є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, сформованою Верховним Судом в постанові від 27.03.2025 у справі № 560/15692/23.
Отже, судом встановлено, що контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операція, а також на підставі наявної податкової інформації, що в цілому відповідає підставам, визначених у підпункті 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
За таких, обставин вищевказані посилання позивача є необґрунтованими, а наказ начальника ГУ ДПС у Запорізькій області від 16.10.2025 №1808-п про призначення фактичної перевірки в цій частині прийнятий відповідачем правомірно та у спосіб передбачений чинним законодавством.
Щодо дотримання процедури проведення перевірки.
У позовній заяві позивач вказує на порушення відповідачем процедури проведення перевірки в частині не повернення повернених товарів, придбаних під час проведення контрольної розрахункової операції.
Згідно з п. 80.4 ст. 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.
Положеннями п. 20.1 ст. 20 ПК України надано контролюючим органам, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, з поміж іншого, проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.
Відповідно до пп 2.2.12 п. 2.2 акту перевірки під час перевірки було проведено контрольну розрахункову операцію із застосуванням РРО (програмного РРО, розрахункової книжки) при продажу товарів (наданні послуг) 40 грамів бренді «Аджари 3 зір» за ціною 64 грн та скибочки лимону за ціною 5 грн, на загальну суму 69 грн.
Позивач наголошує на тому, що контролюючи органом допущено порушення в частині порядку проведення контрольної операції, а саме – не повернуто товар та не відшкодовано його вартість.
Суд зауважує, що порядок проведення контрольної розрахункової операції має свої особливості та має відбуватися у порядку та у спосіб, визначені законодавством. Ініціюючи та проводячи контрольну розрахункову операцію певна посадова особа ДПС діє від імені держави в особі державного органу, що у свою чергу зумовлює використання для проведення такої операції державних коштів.
Матеріали перевірки не містять зокрема: хронометражу господарської операції (акту/довідки) за результатами проведення контрольної розрахункової операції під час проведення фактичної перевірки діяльності позивача; відомостей про посадову особу фіскального органу, яка здійснила контрольну розрахункову операцію, у кого та коли; копію акту про повернення товару позивачу, за результатами такої контрольної розрахункової закупки; акту отримання та повернення грошових коштів для здійснення контрольної розрахункової операції у позивача
Водночас, слід зазначити, що за усталеною практикою Верховного Суду порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень може бути підставою для скасування такого рішення, проте, лише за умови, що таке порушення вплинуло або об`єктивно могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.
Тобто, не кожне порушення, допущене суб`єктом владних повноважень, вважається таким, що безумовно впливає на правильність та обґрунтованість висновків такого суб`єкта.
Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція висловлювалась Верховним Судом у постановах від 24.04.2023 у справі 560/2210/19, 16.03.2023 у справі №400/4409/21, від 21.02.2023 у справі №369/7737/16-а, від 10.07.2019 у справі №804/639/18, від 27.09.2022 у справі №320/1510/20, від 16.12.2021 у справі № 640/11468/20, тощо.
Застосовуючи до спірних в цій справі правовідносин наведені вище висновки Верховного суду, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, суд вважає не повернення позивачу оплаченого під час здійснення контрольної закупки (контрольної розрахункової операції) товару є формальним порушенням процедури, яке не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення, оскільки таке процедурне порушення не призвело б до наявності іншого рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Вказане процедурне порушення, на думку суду, не призвело до порушення прав позивача та протиправності оскаржуваного повідомлення рішення, оскільки законодавцем визначено у правових нормах юридичну відповідальність платника податку у вигляді обов`язку сплати додаткових грошових коштів на користь держави (штрафу), що є заходом державного примусу в податковій сфері для уникнення повторності та невідворотності відповідальності за вчинене правопорушення. 
Водночас, вказане порушення працівниками ГУ ДПС у Запорізькій області процедури проведення перевірки не призвело до вчинення позивачем виявленого податкового правопорушення і не нівелює обов`язку платника податку нести відповідальність за вчинене ним порушення законодавства. 
Суд зазначає, що дотримання платником податків податкового законодавства є його безумовним обов`язком, порушення якого має своїм невідворотним наслідком застосування до такого платника, передбаченої законодавством, відповідальності. 
Окрім того, суд враховує правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 25.07.2023 у справі № 160/6457/22 в яких зазначено, що поняття «пуризм» прийнято розуміти як надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом. Поняття «правового пуризму» було введено в правовий обіг Європейським судом з прав людини (далі також ЄСПЛ).
Зокрема, у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (№ 8269/02) ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. У цій справі рішення арбітражного суду, яке набрало законної сили, було скасовано в порядку нагляду з припиненням провадження у справі суто з підстави того, що спір не підлягав розгляду арбітражними судами, хоча у подальшому вимоги заявника були задоволені судом загальної юрисдикції. Ухвалюючи рішення ЄСПЛ виходив з того, що, хоча як принцип, правила юрисдикції повинні дотримуватися, однак, враховуючи обставини даної справи, була відсутня соціальна потреба, яка б виправдовувала відступлення від принципу правової визначеності.
Таким чином, «правовий пуризм» на відміну від обставин «істотного та непереборного характеру» завжди призводить до порушення принципу правової визначеності; «правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд; «правовий пуризм» може носити як добровільний характер й проявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, не допускаючи відступ від правових приписів.
З приводу доводів позову про невірно зазначений в акті перевірки період суд зазначає, що перевіркою наявних матеріалів не встановлено вихід посадовими органами відповідача за темпоральні межі, визначені наказом № 1808-п від 16.10.2025. Наявна у акті перевірки описка в частині зазначення в даті періоду перевірки «2024» року замість «2025» не змінює суті виявленого порушення та не створює додаткових негативних юридичних наслідків для платника податків. 
Також, суд наголошує на тому, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.06.2020 у справі №140/388/19, акт перевірки є службовим документом податкового органу, в якому фіксуються виявлені порушення платником податкового законодавства, контроль за дотриманням якого здійснюється податковим органом, водночас акт містить доказову інформацію про факти і зміст самого порушення платника податків.
Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).
Верховний Суд у постанові від 02.02.2023 у справі №500/6845/21 змінив в частині обґрунтування висновків суду, позаяк під час касаційного перегляду знайшли своє підтвердження доводи позивача про протиправність притягнення її до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, проте оскільки штрафні санкції, визначені податковим повідомленням-рішення застосовані також і за порушення позивачем вимог пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, а їх загальний розмір розраховувався відповідно до вимог пункту 11 Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР, суд касаційної інстанції вважає, що безпідставність посилання на пункт 1 статті 3 Закону №265/95-ВР в рішенні не тягне за собою його протиправність. Доводи позивача про те, що за допущене ним порушення передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення не впливають на вищенаведені висновки суду, оскільки притягнення посадової особи до адміністративної відповідальності не звільняє безпосередньо суб`єкта господарювання від відповідальності фінансової.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.01.2023 у справі №826/10888/18 висновує: саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акту необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на його прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акту, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Не кожен дефект акту робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки під час прийняття певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
По суті виявлених порушень судом встановлено наступне.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР, в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до приписів пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Згідно визначень, наведених у статті 2 Закону № 265/95-ВР:
розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;
розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Отже, за змістом наведених вимог суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.
Пунктом 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР визначено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:
- у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:
100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 
1) непроведення розрахункової операції через РРО; 
2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 
3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. 
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.
Верховний Суд у постанові від 02.02.2023 у справі № 500/6845/21 вирішував питання щодо наявності підстав для застосування штрафних санкцій на підставі пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у разі виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання, який зареєстрований платником акцизного податку, факту роздрукування ним розрахункового документа з таким недоліком як відсутність у ньому літерного позначення акцизного податку, розміру його ставки та загальної суми акцизного податку у ціні товару.
У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 16.01.2025 у справі № 240/24491/23, від 06.02.2025 № 120/11036/23, від 27.03.2025 у справі № 560/20670/23. 
Контролюючим органом під час перевірки встановлено порушення позивачем п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР: 
1) щодо не проведення через реєстратор розрахунковий операцій сум продажу на загальну суму 24 051 грн. з врахування контрольно-розрахункових операцій, а саме: сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків без урахування проведеної контрольної розрахункової операції 24 615,00 грн.: сума коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій (загальна сума продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня) 564 грн. Перевіркою не можливо встановити загальну суму виручки від продажу підакцизної групи товарів, так як в кафе було реалізовано також безалкогольні напої, продукти харчування. Частина грошових коштів вказаних в описі наявності готівки на місці проведення розрахунків є грошовою виручкою від продажу не алкогольної групи товарів (готові до споживання м`ясні та овочеві блюда), безалкогольні напої, продаж яких здійснювався ФОП ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ), який перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 групи; 
2) відповідно до бази даних ДПС України (СОД РРО) встановлено випадки створення в РРО розрахункових документів при продажу алкогольних напоїв на загальну суму – 328 280,51 грн., які повинні маркуватися марками акцизного, без реквізитів МАП. У відповідній графі по чекових даних РРО відсутня інформація про серію та номер МАП (інформація шодо розрахункових документів, при продажу алкогольних напоїв без маркування МАП за період з 01.07.2025 по 24.10.2025 (фіскальний номер РРО 4000504542), згідно баз даних СОД РРО України. 
Предметом доказування у справах, пов`язаних із притягненням суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, є встановлення на підставі належних і допустимих доказів фактів, з якими контролюючий орган пов`язує допущення порушення суб`єктом господарювання вимог пункту 1 та/або 2 статті 3 Закону №265/95-ВР.
При цьому, у випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО. У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 12.08.2025 у справі № 280/9997/23 зазначив, що Закон № 265/95-ВР окремим порушенням визначає проведення через РРО розрахункової операції без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості. Такий обов`язок суб`єкта господарювання випливає із пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, і у випадку притягнення особи до відповідальності на цій підставі підлягають встановленню обставини наявності у розрахунковому документі, яким зафіксовано продаж підакцизного товару, означених вище реквізитів.
Як встановлено судом з пп 2.2.12 п. 2.2 акту перевірки під час перевірки було проведено контрольну розрахункову операцію із застосуванням РРО (програмного РРО, розрахункової книжки) при продажу товарів (наданні послуг) 40 грамів бренді «Аджари 3 зір» за ціною 64 грн та скибочки лимону за ціною 5 грн, на загальну суму 69 грн. та надано розрахунковий документ встановленої форми та змісту.
Відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР на підставі того, що сума готівкових коштів на місці проведення розрахунків (без урахування проведеної контрольної розрахункової операції) 24 615,00 грн., а в денному звіті реєстратора розрахункових операцій (загальна сума продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня) зазначена сума коштів 564 грн. Різницю між сумою готівкових коштів та вказаною у денному звіті реєстратора розрахункових операцій відповідач вважає такою, що свідчить про невикористання платником податків під час проведення розрахункових операцій РРО.
При цьому, як зазначає сам відповідач у акті перевірки встановити загальну суму виручки від продажу підакцизної групи товарів не можливо, так як в кафе було реалізовано також безалкогольні напої, продукти харчування. Частина грошових коштів вказаних в описі наявності готівки на місці проведення розрахунків є грошовою виручкою від продажу не алкогольної групи товарів (готові до споживання м`ясні та овочеві блюда), безалкогольні напої, продаж яких здійснювався ФОП ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ), який перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 групи.
Суд наголошує на тому, що відповідно до положень абз. 3 п. 112.7 статті 112 ПК України усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Судова практика вирішення податкових спорів, також, виходить з презумпції добросовісності платника, в той час, як на контролюючий орган покладається обов`язок доведення правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.
На підставі наведеного суд висновує, що контролюючим органом не встановлено під час перевірки та не доведено суду під час розгляду справи факт того, що готівкові кошти, які знаходилися на місці проведення розрахунків у сумі 24 051,00 грн належали позивачу, а не ФОП ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ), та були отримані нею від продажу підакцизної групи товарів.
Відтак, відповідачем не доведено правомірності висновків про порушення позивачем п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону №265/95-ВР в частині не проведення через реєстратор розрахунковий операцій сум продажу на загальну суму 24 051 грн., а відповідно застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій на суму 24 051 грн. є безпідставним.
З приводу встановленого створення в РРО розрахункових документів при продажу алкогольних напоїв на загальну суму – 328 280,51 грн., які повинні маркуватися марками акцизного, без реквізитів МАП суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону №265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №220/28350 (далі - Положення №13).
Відповідно до пункту 1 розділу I Положення №13, визначено форму і зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, які в обов`язковому порядку мають надаватися особам, які отримують або повертають товар, отримують послуги або відмовляються від них, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням інтернету, при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту: продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг; здійснення операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, якщо такі операції виконуються не в касах банків; здійснення операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів; приймання комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів.
Згідно з пункту 1 розділу IІ Положення №13, фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі - фіскальний чек) - розрахунковий документ/електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги). Форма №ФКЧ-1 фіскального касового чека на товари (послуги) наведена у додатку 1 до цього Положення.
Пунктом 3 розділу І Положення № 13 передбачено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.
Згідно з пунктом 2 розділу IІ Положення №13 встановлено, що фіскальний чек має містити, зокрема, такі обов`язкові реквізити як: цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) на алкогольні напої або унікальний ідентифікатор електронної марки акцизного податку, або серійний номер електронної марки акцизного податку (зазначаються у випадках, передбачених законодавством) (рядок 9), код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7).
Позивачем не заперечується наявність виявлених недоліків чеків.
В свою чергу, на підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фіскальні чеки, отримані із СОД РРО у форматі таблиці (з розділами щодо дати і часу операції, локального номера документа, фіскального номера документа, загальної суми, код товару згідно УКТЗЕД, найменування товару), в яких відсутнє цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер МАП –Null, тобто не заповнене) на загальну суму 328 280,51 грн.
Таким чином, видані позивачем документи щодо реалізації товарів на загальну суму 328 280,51 грн. дійсно не містили обов`язкового реквізиту – цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, а отже - не можуть вважатися розрахунковими документами. 
Верховний Суд в постанові від 02.02.2023 № 500/6845/21 сформулював правовий висновок, відповідно до якого за змістом норм Положення №13 слід розрізняти недолік реквізиту у розрахунковому документі від відсутності відповідного реквізиту взагалі. У першому випадку дійсно неможливо стверджувати, що документ втрачає статус розрахункового, натомість, у другому випадку безпосередньо Положення № 13 указує, що такий документ не прийматиметься як розрахунковий. Відсутність такого реквізиту у фіскальному чеку на товари (послуги), виданому суб`єктом господарювання - платником акцизного податку, як назва податку, літерне позначення, розмір ставки такого податку, загальна сума такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами) позбавляє такий документ статусу розрахункового, відповідно, створення і роздрукування, а так само видача покупцеві документу з таким недоліком не може вважатися належним виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону України № 265/95-ВР.
У постановах від 07.08.2025 у справі № 280/6835/23 та від 16.09.2024 у справі 280/6832/23 Верховний Суд вказав, що відсутність обов`язкового реквізиту у фіскальному чеку на товари (послуги), виданому суб`єктом господарювання - платником акцизного податку, як цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої позбавляє такий документ статусу розрахункового, відповідно, створення і роздрукування, а так само видача покупцеві документу з таким недоліком не може вважатися належним виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
У постанові від 27.03.2025 у справі №280/6830/23 Верховний Суд виснував, що розрахунковим може вважатися лише документ, який відповідає вимогам зазначеного вище Положення, тому відсутність обов`язкових реквізитів у фіскальних касових чеках на товари (послуги) є свідченням створення суб`єктом господарювання невідповідних розрахункових документів, відповідно, проведення розрахункових операцій через РРО тягне за собою застосування фінансової санкції, передбаченої Законом № 265/95-ВР.
Застосовуючи наведені висновки до правовідносин, які виникли у цій справі, суд приходить до висновку, що відсутність обов`язкового реквізиту у фіскальному чеку на товари (послуги), виданому суб`єктом господарювання - платником акцизного податку, як код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД позбавляє такий документ статусу розрахункового, відповідно, створення і роздрукування, а так само видача покупцеві документу з таким недоліком не може вважатися належним виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону України № 265/95-ВР.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані: подавати до контролюючих органів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.
Суб`єкти господарювання, які використовують програмні реєстратори розрахункових операцій, повинні передавати до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку інформацію у формі електронних копій розрахункових документів, електронних фіскальних звітів, електронних фіскальних звітних чеків та іншу інформацію, необхідну для обліку роботи програмних реєстраторів розрахункових операцій фіскальним сервером контролюючого органу, яка створюється засобами таких програмних реєстраторів розрахункових операцій.
Програмні реєстратори розрахункових операцій та фіскальний сервер контролюючого органу повинні забезпечувати можливість одержання в автоматичному режимі даних про електронні розрахункові документи від фіскального сервера контролюючого органу, необхідних для формування засобами програмного реєстратора розрахункових операцій та передачі до фіскального сервера контролюючого органу фіскальних звітів та електронних фіскальних звітних чеків за відповідний період.
Порядок передачі інформації від реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, по дротових або бездротових каналах зв`язку встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, на базі технології, розробленої Національним банком України, або з використанням кваліфікованого електронного підпису, кваліфікованої електронної позначки часу з дотриманням вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та/або інших дозволених в Україні засобів захисту інформації, передбачених законодавством. При цьому застосування удосконаленого електронного підпису та/або удосконаленої електронної печатки є достатнім для застосування в програмних реєстраторах розрахункових операцій.
Крім того, згідно з п.14 ч.1 ст.3 вказаного закону, саме суб`єкти господарювання зобов`язані вводити в експлуатацію, проводити технічне обслуговування без порушення раніше здійсненого належним чином опломбування реєстратора розрахункових операцій, ремонтувати реєстратори розрахункових операцій через центри сервісного обслуговування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.16 - у разі виявлення несправностей реєстратора розрахункових операцій, а також пошкодження засобів контролю протягом робочого дня, в якому виявлено несправності чи пошкодження, письмово або засобами електронних комунікацій в довільній формі повідомити центр сервісного обслуговування, а також протягом двох робочих днів після дня виявлення несправностей чи пошкодження письмово або засобами електронних комунікацій в довільній формі повідомити про це контролюючий орган, у якому суб`єкт господарювання зареєстрований платником податків. У разі проведення розрахункових операцій у період відсутності зв`язку між програмним реєстратором розрахункових операцій та фіскальним сервером контролюючого органу протягом години після відновлення такого зв`язку повідомити контролюючий орган засобами електронних комунікацій про час і дату початку та завершення проведення розрахункових операцій у цей період за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. У разі проведення розрахункових операцій у період відсутності зв`язку між програмним реєстратором розрахункових операцій та фіскальним сервером контролюючого органу зазначати у розрахунковому документі про проведення розрахункової операції у режимі офлайн.
Матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, вказані в ст.83 ПК України. Зокрема, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом, податкова інформація, експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України, судові рішення, податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи, мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
Виключень залежно від виду перевірки закону не містить. Отже, відомості РРО, виданих фіскальних для фактичної перевірки дотримання обігу готівкових коштів є належними та підлягають обов`язковому врахуванню для висновків.
Застосовуючи пункти 1, 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР та норми Положення про форму та зміст розрахункових документів, суд враховує висновки Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.11.2023 у справі № 640/23582/21, від 18.06.2025 у справі № 380/11678/24, від 18.11.2025 у справах № 320/2153/24, № 320/43471/23, від 23.10.2025 у справі № 620/16861/23, згідно яких, відсутність саме реквізитів, передбачених рядками 10 - 17 фіскального чека, не свідчить про невидачу розрахункового документа.
Надаючи оцінку джерелу отриманої контролюючим органом інформації, яка свідчить про допущені позивачем порушення, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктами 62.1-62.3 статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: 62.1.1. ведення обліку платників податків; 62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; 62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; тощо.
Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій (пункт 71.1 статті 71 ПК України).
Згідно пункту 72.1 статті 72 ПК України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла:
72.1.1. від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: 72.1.1.3. про фінансово - господарські операції платників податків;
72.1.1.4. про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі електронні копії розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів. Для цілей цього підпункту терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".
Так, згідно визначення термінів наведеного у Законі №265/95-ВР, фіскальний сервер контролюючого органу - програмно-технічний комплекс, через який реалізується фіскальна функція та який здійснює реєстрацію програмних реєстраторів розрахункових операцій, електронних розрахункових документів, електронних фіскальних звітів та електронних фіскальних звітних чеків, збереження даних щодо проведеної розрахункової операції у системі обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, обробки та надання доступу до інформації про розрахункові операції, проведені з використанням програмних реєстраторів розрахункових операцій, а також інтеграцію з програмними реєстраторами розрахункових операцій через програмний інтерфейс (АРІ), розміщений у відкритому вільному доступі;
електронний фіскальний звіт - це:
а) документ, створений реєстратором розрахункових операцій, який переведено у фіскальний режим роботи, що містить дані фіскального звіту, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити фіскального звіту за встановленою формою;
б) документ, створений програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить дані фіскального звіту, зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити фіскального звіту за встановленою формою;
електронна копія розрахункового документа - ідентична копія (у формі електронних даних) розрахункового документа, створеного реєстратором розрахункових операцій, яка міститься на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані, та/або створена програмним реєстратором розрахункових операцій у електронній формі, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків;
електронна копія фіскального звітного чека - ідентична копія (у формі електронних даних) фіскального звітного чека, створеного реєстратором розрахункових операцій та/або програмним реєстратором розрахункових операцій, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків.
електронна копія фіскального звіту - ідентична копія (у формі електронних даних) фіскального звіту, створеного реєстратором розрахункових операцій та/або програмним реєстратором розрахункових операцій, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків.
За приписами пункту 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.
Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу.
Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Відповідно до пункт 74.3 статті 74 ПК України, зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.
Положеннями статті 83 ПК України встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
У справі що розглядається, контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вищенаведених вимог законодавства, про які зазначено в акті перевірки, саме на підставі даних СОД РРО.
Наказом Міністерства фінансів України від 05.08.2020 № 477 затверджено Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі - Порядок).
Згідно пунктів 1, 2, 3, 4, 7 розділу ІІ даного Порядку, СОД РРО - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.
СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.
СОД РРО складається із сервера додатків та бази даних.
СОД РРО забезпечує: 1) функціонування у цілодобовому режимі; 2) інтеграцію та обмін даними з фіскальним сервером контролюючого органу та іншими інформаційними системами ДПС; 3) обробку даних, отриманих від Системи збору і зберігання даних РРО, побудованої за технологією Національного банку, та від фіскального сервера контролюючого органу; 4) збереження даних про реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації РРО/ПРРО; 5) збереження документів: створених РРО, що переведені у фіскальний режим роботи; створених ПРРО, що зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу, або створених в режимі офлайн з присвоєними ПРРО фіскальними номерами з діапазону номерів, сформованих фіскальним сервером контролюючого органу, та переданих до фіскального сервера контролюючого органу після завершення режиму офлайн у порядку, встановленому статтею 7 Закону; 6) можливість надання через Електронний кабінет, що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, даних про розрахунковий документ на запит покупця (споживача).
Доступ будь-яких компонентів до бази даних СОД РРО здійснюється виключно через сервер додатків.
Таким чином, інформація, яка зберігається в СОД РРО відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека.
Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.
При цьому використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07.08.2025 по справі № 280/6835/23.
Виходячи з наведеного суд зазначає, що відповідач в межах цієї справи під час проведення фактичної перевірки, мав правову можливість використовувати податкову інформацію яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо перевірки наявності (відсутності) цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, інформація та дані якої є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій проведених позивачем у відповідний перевіряємий період.
При цьому суд наголошує, що усі сумніви, які можливо були у позивача щодо достовірності відповідних документів - фіскальних чеків із зазначенням в них обов`язкових реквізитів, а саме зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку, УКТ ЗЕД повинні були спростовані саме позивачем, якщо він ставив під сумнів та заперечував проти цього шляхом надання роздрукованих своїх чеків.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07.08.2025 по справі № 280/6835/23.
Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно притягнув позивача до фінансової відповідальності. Донарахування штрафу у вказаному ППР відповідає виду, межам та змісту порушення з дотриманням вимог закону. 
Щодо розміру заснованих санкцій суд зазначає наступне.
Згідно з абзацом шостим ст. 2 Закону №265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Тому кожне конкретне правопорушення, встановлене п. 1 ст. 17 Закону №265/95-ВР, є закінченими з моменту непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, а саме за відсутності відповідних розрахункових документів.
Як наслідок, за першу з таких операцій потрібно застосують штраф як за перше порушення, а за кожну наступну як за повторне (у підвищеному розмірі).
Тобто кожен встановлений контролюючим органом факт непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи є окремим правопорушенням. Водночас кваліфікуючою ознакою такого правопорушення є повторність вчинення відповідного діяння, яке встановлюється у разі вчинення особою кількох правопорушень.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 640/4426/19.
З матеріалів справи вбачається, що перша операція проведення розрахунків з позивачем з порушенням вимог статті 3 Закону №265/95-ВР здійснена позивачем 01.07.2025 о 14:28:34 на загальну суму 256,00 грн, що підтверджується наданим відповідачем витягом з бази даних СОД РРО.
Відповідно за вказане правопорушення до позивача необхідно було застосувати санкцію як за перше правопорушення, а до усіх наступних відповідних операцій позивача з проведення розрахунків з порушенням вимог ст. 3 Закону №265/95-ВР необхідно було застосувати санкцію, як за вчинення правопорушення з кваліфікуючою ознакою повторно.
Проте, відповідач помилково визначив першим порушенням проведення позивачем 20.10.2025 розрахунків без застосування реєстраторів розрахункових операцій сум на загальну суму 24 051 грн., за яке, у відповідності до пункту 14 Розділу II Прикінцевих положень Закону №265/95-ВР, позивач звільнений від відповідальності.
Згідно зі ст. 111.4 ПК України, особа вважається такою, що вчинила правопорушення повторно, якщо вона була притягнута до відповідальності у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідачем не доведено притягнення позивача до відповідальності за аналогічне правопорушення раніше.
Отже, суд дійшов до висновку, що до позивача податковим повідомленням-рішенням форми «С» від 17.11.2025 за № 00190200708 було безпідставно застосовано штрафні санкції відповідно до п. 2 ст. 17 Закону №265/95-ВР у розмірі 128,00 грн.
Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати податкове повідомленням-рішенням форми «С» від 17.11.2025 за № 00190200708 в частині порушення ФОП ОСОБА_1 п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (зі змінами та доповненнями) щодо проведення операцій без використання реєстраторів розрахункових операцій на суму 24 051 грн та притягнення її до відповідальності шляхом застосування штрафних санкцій відповідно до п. 2 ст. 17 Закону №265/95-ВР у розмірі 128,00 грн.(328 280,51 грн – 256,00 грн = 328 024,51 грн. + 256,00 грн*100%+328 024,51 грн*150%).
Також, відповідачем встановлено порушення позивачем вимог п. 1 Постанови КМ України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (зі змінами та доповненнями), п.32 розділу ХІІІ Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу. алкогольних напоїв тютюнових виробів тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» за що податковим повідомленням-рішенням від 14.11.2025 за № 00189980901 до нього застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 16 000 00 грн.
Пунктом 32 розділу ХІІІ Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу. алкогольних напоїв тютюнових виробів тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» від 18.06.2024 № 3817-ІХ (далі – Закон № 3817-ІХ) встановлено, що: у період починаючи з дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану" для вин виноградних та іншої виноробної продукції застосовується розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957, збільшений на 50 відсотків. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті інформацію про розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв з дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у період дії воєнного стану"; мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на окремі види алкогольних напоїв переглядаються Кабінетом Міністрів України відповідно до статті 68 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 18.06.2024 № 3817-IX з урахуванням 50-відсоткового збільшення, передбаченого цим пунктом.
Розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі – Постанова № 957).
Також у примітці додатка до постанови № 957 наведено правила розрахунку оптово-відпускних і роздрібних цін відповідно до яких: 1. Мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, віскі, рому та інших спиртових дистилятів та спиртних напоїв, одержаних шляхом перегонки зброджених продуктів з цукрової тростини, джину та ялівцевої настоянки, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п`ять зірочок, інших спиртових дистилятів та спиртових напоїв, у тому числі бренді ординарного, горілки виноградної, інших зброджених напоїв, сумішей із зброджених напоїв та сумішей зброджених напоїв з безалкогольними напоями різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об`ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків; … 4. Мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни на окремі види алкогольних напоїв, визначені (розраховані) згідно з примітками 1-3 цього додатка, заокруглюються: у бік зменшення до найближчого числа, що закінчується на 0, якщо закінчуються від 1 до 4 копійок; у бік збільшення до найближчого числа, що закінчується на 0, якщо закінчуються від 5 до 9 копійок.
Таким чином, з урахуванням примітки 4 додатка до Постанови №957 суб`єктами господарювання при здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями застосовується механізм заокруглень, що виникають при оплаті вартості товарів (робіт, послуг) за готівку, за умови дотримання вимог Закону №481 та Постанови №957, тобто за цінами не нижче встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої.
Пунктом 1 Постанови № 957 встановлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком до даної постанови.
Так, мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту щодо товарів, які місять коди УКТ ЗКД 2208 20 Спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки виноградного вина або вичавок винограду: коньяк (бренді) три зірочки становить 641,6 грн.
Мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту щодо товарів, які місять коди УКТ ЗКД 2208 20 Спиртові дистиляти та спиртні напої, одержані шляхом перегонки виноградного вина або вичавок винограду: коньяк (бренді) п`ять зірочок становить 758,3 грн.
Як встановлено судом, під час фактичної перевірки встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими за розмір мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої встановлені Постановою № 957, зокрема:
23.07.2025 реалізовано ОСОБА_4 3* 40мл вмістом спирту 40 %, за ціною 0,01 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою;
23.07.2025 реалізовано ОСОБА_4 3* 40мл вмістом спирту 40 %, за ціною 1,52 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою;
29.07.2025 реалізовано ОСОБА_4 3* 40мл вмістом спирту 40 %, за ціною 0,01 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою;
01.08.2025 реалізовано ОСОБА_4 3* 40мл вмістом спирту 40 %, за ціною 0,01 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою;
01.08.2025 реалізовано ОСОБА_4 3* 40мл вмістом спирту 40 %, за ціною 0,01 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою;
12.09.2025 реалізовано ОСОБА_5 5* 40мл вмістом спирту 40 % об, за ціною 0,8 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою;
16.09.2025 реалізовано ОСОБА_5 5* 40мл вмістом спирту 40 % об, за ціною 10,00 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою;
18.09.2025 реалізовано ОСОБА_5 5* 40мл вмістом спирту 40 % об, за ціною 10,00 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою;
27.09.2025 реалізовано ОСОБА_4 3* 40мл вмістом спирту 40 %, за ціною 15,00 грн. яка є нижчою від встановлених мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, що встановлені Постановою.
Мінімально роздрібна ціна 40 мл Бренді Adjari 3*40% становить 15,40 грн (641,6 грн. *40*0,04/100% +50%, де 641,6 грн. - мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту за товар коньяк (бренді) три зірочки; 40 - міцність за об`ємом (у відсотках); 0,04 - місткості тари (у літрах); 100 – ділення на 100% (згідно примітки 1 Постанови №957); 50% - збільшення відповідно до абзацу другого пункту 32 Перехідних положень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»).
Мінімально роздрібна ціна 40 мл Бренді Adamyan 5* 40% становить 18,20 грн (758,3 грн. *40*0,04/100% +50%, де 758,3 грн. - мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту за товар коньяк (бренді) три зірочки; 40 - міцність за об`ємом (у відсотках); 0,04 - місткості тари (у літрах); 100 – ділення на 100% (згідно примітки 1 Постанови №957); 50% - збільшення відповідно до абзацу другого пункту 32 Перехідних положень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»).
Отже, судом встановлено, що реалізація алкогольних напоїв позивачем здійснювалась за ціною, що є нижчою за мінімальну роздрібну ціну.
Суд не приймає посилання позивача на додаток 1 до акту перевірки, як на доказ відсутності порушення, як таке, що ґрунтується на невірному розумінні змісту вказаного додатку.
Відповідно до п. 25 ч. 2 ст.73 Закону № 3817-ІХ до суб`єктів господарювання за вчинене правопорушення - роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), розрахованої виходячи з мінімальної роздрібної ціни, але не менше 2 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX встановлено розмір мінімальної заробітної плати в Україні з 1 січня 2025 року у місячному розмірі 8000 гривень. 
Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що доводи позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, судом під час розгляду справи не встановлено протиправності в діях відповідача при прийнятті податкового повідомлення-рішення форми «С» від 14.11.2025 за № 00189980901, а відтак в задоволенні позовних вимог, в цій частині необхідно відмовити.
Відповідно, суд вважає, що виявлені в цій частині порушення позивачем не спростовані. 
Під час розгляду справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі "Голдер проти Сполученого Королівства", згідно з якою саме "небезпідставність" доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.
Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжена обов`язком довести «небезпідставність» своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази, зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.
В силу правових висновків постанови Верховного Суду від 06.06.2024 у справі №400/1217/23: 1) обов`язок позивача доводити обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх доводів, є ключовим аспектом принципу змагальності та рівності в судовому процесі; 2) позивач не може будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, допоки інша сторона не надасть доказів на її спростування (концепція негативного доказу), оскільки такий підхід нівелює саму сутність принципу змагальності; 3) обов`язок доведення обставин, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, у рівній мірі покладається на обох сторін. Кожна сторона повинна довести факти, на які вона посилається. При цьому підставу позову повинен довести саме позивач. Позивач повинен подати докази, на яких ґрунтуються його вимоги разом з поданням позовної заяви. В разі неможливості самостійно представити такі докази, позивач повинен про це повідомити суд та зазначити причини, з яких доказ не може бути подано. Крім того, позивач вправі подати до суду клопотання про витребування доказів, із зазначенням причини неможливості самостійного їх представлення та наведенням вжитих ним для цього заходів.; 4) посилання позивача на те, що в силу вимог частини другої статті 77 КАС України обов`язок доказування правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.09.2024 у справі №280/6832/23.
Враховуючи положення частин першої, другої статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що, заявлені позовні вимоги частково знайшли свого підтвердження матеріалами справи, відповідно позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до частини 3 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача по справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 4 067,40 грн, при цьому, відсоток скасованих штрафних санкцій у розмірі 128,00 грн, становить 0,03 % від загального розміру позовних вимог 508 420,76 грн.
За таких обставин, на користь позивача підлягає відшкодуванню 1,22 грн судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Запорізькій області.
Керуючись статтями 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ЄДРПОУ 44118663) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 17.11.2025 № 00190200708, прийняте ГУ ДПС у Запорізькій області, в частині в частині порушення ФОП ОСОБА_1 п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (зі змінами та доповненнями) щодо проведення операцій без використання реєстраторів розрахункових операцій на суму 24 051 грн та притягнення її до відповідальності шляхом застосування штрафних санкцій відповідно до ст. 17 Закону №265/95-ВР у розмірі 128,00 грн.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 1,22 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20 травня 2026 року. 

Суддя О.О. Артоуз