ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6748/26 Справа № 208/12412/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Савранський Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Халаджи О.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П., 
розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 07 квітня 2026 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу (суддя першої інстанції Савранський Т.А.),
В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2025 року Заводським районним судом міста Кам`янського видано судовий наказ, згідно до якого стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 14 325,61 грн., сума пені в розмірі 824,73 грн., а також сплачений стягувачем судовий збір у розмірі 302,80 грн. (а.с. 15). 
07 квітня 2026 року представник боржника звернулася до суду з заявою про поновлення строку на оскарження та скасування вищезазначеного судового наказу.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що про існування судового наказу боржнику стало відомо лише у 03 квітня 2026 році після накладення арешту на його банківські рахунки. Із вказаним судовим рішенням сторона боржника не погоджується та вважає його таким, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що ОСОБА_3 здійснювалася оплата за комунальні послуги, а визначений розмір заборгованості не відповідає дійсності, на підтвердження чого до заяви додано копію квитанції про оплату. На підставі викладеного просить поновити строк на оскарження та скасувати судовий наказ.
Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського від 07 квітня 2026 року поновлено строк на звернення ОСОБА_1 із заявою про скасування судового наказу, а саму заяву про скасування судового наказу в цивільній справі №208/12412/25 виданого 02 жовтня 2025 року за заявою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» залишено без розгляду та повернуто заявнику. 
Із вказаною ухвалою суду не погодився представник ОСОБА_1 – адвокат Плетенко К.Ю. та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, а також без врахування обставин справи.
Зокрема зазначала, що відповідно до вимоги процесуального законодавства після надходження заяви про скасування судового наказу, суд за результатами її розгляду наділений повноваженнями лише на скасування судового наказу, оскільки подання такої заяви свідчить про наявність спору між сторонами. Заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу повністю відповідає вимогам частини 3 статті 170 ЦПК України, а тому підстав для залишення її без розгляду не має. Наголошує, що сам по собі факт подачі заяви про скасування судового наказу свідчить про наявність спору між сторонами, що є підставою для скасування судного наказу.
Враховуючи наведене просила ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 07 квітня 2026 року скасувати на направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
КП Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» не скористалось своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо повернення заяви
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про повернення заяви, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Повертаючи заяву про скасування судового наказу без розгляду, суд першої інстанції керувався ч.6 ст. 170 ЦПК України та виходив із того, що вона не відповідає вимогам ст. 170 ЦПК України оскільки є не обґрунтованою.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 160ЦПК України встановлено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч. 3-5 ст.170 ЦПК України заява про скасування судового наказу має містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника для фізичних осіб - громадян України; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника боржника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) наказ, що оспорюється; 5) зазначення про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача.
Заява підписується боржником або його представником.
До заяви про скасування судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника боржника, якщо заява подається таким представником; 3) клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.
Згідно ізст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Частиною 6 статті 171ЦПК України встановлено, що у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.
Відповідно до роз`яснень викладених у п. 19 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 23.12.2011 №14 « Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначено, що заява про скасування судового наказу за формою і змістом має відповідати вимогам статті 105 ЦПК( 1618-15 ) та має бути подана протягом десяти днів із дня отримання надісланих боржникові документів, визначених статтею 104 ЦПК( 1618-15 ). Така заява може бути подана як боржником чи його представником, так і органами та особами, яким у випадках, встановлених законом, надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб (частина перша статті45, частина друга статті105 ЦПК), із зазначенням підстав для такого звернення до суду в інтересах боржника.
Заява про скасування судового наказу не може бути подана стягувачем. Скасування судового наказу з ініціативи суду також не допускається.
У заяві про скасування судового наказу має бути зазначено не лише про оспорення наказу, а й про обставини, які свідчать про повну чи часткову необґрунтованість вимог стягувача, а також посилання на докази, якими боржник обґрунтовує свої заперечення проти заявлених вимог. Самі докази можуть бути подані суду при розгляді заяви про скасування судового наказу.
У п. 20 зазначено, що оскільки при поданні заяви про скасування судового наказу боржник згідно із законом може лише посилатися на докази, якими обґрунтовував свої заперечення проти заявлених вимог, то такі докази можуть подаватись ним при розгляді цієї заяви.
Разом із тим, враховуючи суть наказного (спрощеного) провадження, при розгляді заяви про скасування судового наказу не передбачено вирішення процесуальних питань про забезпечення доказів, призначення експертизи, зупинення провадження, закриття провадження у справі тощо.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 ЦПК України у разі подання неналежно оформленої заяви про скасування судового наказу суддя постановляє ухвалу про її повернення без розгляду не пізніше двох днів з дня її надходження до суду.
Аналіз зазначеної норми свідчить проте, що суд може повернути без розгляду заяву про скасування судового наказу, якщо така є неналежно оформленою, зокрема у випадку її необґрунтованості та не подання боржником доказів якими боржник обґрунтовує свої заперечення проти заявлених вимог.
З матеріалів справи вбачається, що КП Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» звертаючись із заявою про видачу судового наказу, просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за послуги централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.03.2020 року по 01.09.2025 року розмірі 14 325,61 грн., сума пені в розмірі 824,73 грн. станом на 01.09.2025 року , а також сплачений стягувачем судовий збір у розмірі 302,80 грн.
Відповідно п.5 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України №2189-VIII).
З наведеного вбачається наявність встановленого законом обов`язку споживача сплачувати за одержані комунальні послуги, оскільки відповідач зареєстрований у житловому приміщенні за вказаною вище адресою, де стягувачем надаються послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. 
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в обґрунтування заяви про скасування судового наказу, посилався на неправомірність нарахування заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки ним здійснювалась часткове погашення заборгованості. Крім того в судовому наказі не зазначено період виникнення заборгованості. Все це на його думку свідчить про наявність спору про право, що унеможливлює розгляд справив рамках наказного провадження.
Однак суд апеляційної інстанції не може погодитись із цими твердженнями з огляду на наступне.
Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року за № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником;
Однак, само по собі не бажання боржника сплачувати суми заборгованості за комунальні послуги, не є підставою виникнення спору про право. До заяви про скасування наказу додано лише одну квитанцію від 04.04.2026 року про оплату ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг з водопостачання, тобто за той період за який водоканал не просив стягнути заборгованість. Отже заперечуючи проти розрахунку заборгованості боржником не наведено даних про необґрунтованість вимог стягувача, не доведено в чому полягає сутність спору про право, тому суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду та повернути її боржнику.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За таких обставин, апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення без розгляду заяви боржника про скасування судового наказу на підставі ч. 6 ст. 170 ЦПК України,
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не свідчать про помилковість ухвали та постановлення її з порушенням норм процесуального права.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 07 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді:          О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк