Справа № 755/3387/26
Провадження №: 3/755/1745/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" квітня 2026 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Федосєєв С.В., за участю секретаря судового засідання Неділько Л.Л., прокурора Куцого С.В., захисника Шаповалової О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, що надійшли від Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, 

ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 344 від 04.03.2026 року, складеним уповноваженою особою Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», після припинення виконання функцій держави 30.03.2023 року, несвоєчасно подала щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, а саме 02.03.2025 року, тоді як граничний строк її подання був визначений до 01.04.2024 року. 
У судовому засіданні прокурор підтримав протокол про адміністративне правопорушення та просив притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, посилаючись на доведеність факту несвоєчасного подання декларації та відсутність підстав для звільнення від відповідальності. 
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснила, що не мала умислу на порушення вимог законодавства, а декларацію подала одразу після отримання відповідного повідомлення, при цьому зазначила про наявність об`єктивних обставин, які ускладнювали своєчасне виконання такого обов`язку. 
Судом досліджено матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення №344 від 04.03.2026 року; висновок у справі про адміністративне правопорушення, складений відповідно до вимог ст. 250 КУпАП; відомості з Єдиного державного реєстру декларацій щодо дати подання декларації; витяг з бази даних Державної прикордонної служби України від 11.03.2026 року, згідно з яким ОСОБА_1 у 2024 році неодноразово перетинала державний кордон України; накази роботодавця про направлення у службові відрядження, зокрема №281223/КТМ від 28.12.2023, №100424/КТМ від 10.04.2024, №230524/КТМ від 23.05.2024, №150824-2/КТМ від 15.08.2024; медичні документи щодо стану здоров`я; інші письмові матеріали, долучені до справи.
Досліджені судом докази є належними, допустимими та взаємопов`язаними, а тому підлягають оцінці у їх сукупності.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є суб`єктом декларування, на якого поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», а тому була зобов`язана подати декларацію після припинення діяльності у встановлений законом строк. 
Разом з тим, суд бере до уваги обставини, за яких виник обов`язок подання декларації.
Так, у зв`язку із введенням воєнного стану Законом України №2115-ІХ від 03.03.2022 було призупинено строки подання декларацій.
Надалі Законом України №3384-ІХ від 20.09.2023 обов`язок подання декларацій було відновлено, при цьому строки та порядок подання декларацій зазнали змін. 
Таким чином, обов`язок подання декларації після звільнення виник у період зміни правового регулювання, що об`єктивно ускладнювало його своєчасне виконання.
Суд також враховує, що відповідно до досліджених доказів ОСОБА_1 у період, коли мала бути подана декларація, перебувала у службових відрядженнях, у тому числі за межами України, що підтверджується наказами роботодавця та відомостями Державної прикордонної служби України щодо неодноразового перетину державного кордону.
Крім того, судом встановлено наявність обставин, які впливали на можливість своєчасного подання декларації, що підтверджується долученими до матеріалів справи медичними документами про стан здоров`я ОСОБА_1 .
Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була належним чином обізнана про відновлення обов`язку подання декларацій, а після отримання відповідного повідомлення подала декларацію без зволікань.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 умислу на порушення вимог антикорупційного законодавства.
Водночас, вирішальне значення у даній справі має питання дотримання строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до частини 2 статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж через три місяці з дня виявлення правопорушення.
Як убачається з матеріалів справи, органом, уповноваженим на складання протоколу, датою виявлення правопорушення визначено 04.03.2026 року, тобто дату складання протоколу.
Разом з тим, суд вважає, що такий підхід не відповідає вимогам закону.
Факт несвоєчасного подання декларації не потребує тривалого часу для його встановлення чи проведення складних процесуальних дій. 
Суд зазначає, що днем виявлення правопорушення слід вважати момент, коли уповноважений орган отримав об`єктивну можливість встановити факт правопорушення, а не момент складання відповідного процесуального документа.
Бездіяльність уповноваженого органу щодо своєчасного реагування не може покладатися на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд, крім наведеного, враховує усталену судову практику Верховного Суду щодо застосування положень статті 38 КУпАП.
Так, у своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово наголошував, що визначення моменту виявлення адміністративного правопорушення не може бути довільним та залежати виключно від дати складання протоколу про адміністративне правопорушення. 
Зокрема, Верховний Суд виходить з того, що днем виявлення правопорушення є момент, коли уповноважений орган за наявності відповідних повноважень та доступу до інформації об`єктивно мав можливість встановити факт правопорушення, а не момент формального документального оформлення такого факту. 
Аналогічна правова позиція зводиться до того, що несвоєчасне реагування уповноваженого органу на наявну у відкритому доступі інформацію не може бути підставою для продовження строків притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Суд зазначає, що у даній справі відомості щодо подання декларації містяться у відкритому Єдиному державному реєстрі декларацій та є доступними для перевірки у будь-який момент часу, а тому орган, уповноважений на складання протоколу, мав реальну можливість встановити факт несвоєчасного подання декларації значно раніше, ніж це було зроблено.
Отже, визначення дати виявлення правопорушення як дати складання протоколу є необґрунтованим та таким, що суперечить змісту статті 38 КУпАП.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачений статтею 38 КУпАП, сплив. 
Враховуючи встановлені обставини справи, досліджені докази, відсутність умислу у діях особи, наявність об`єктивних причин несвоєчасного подання декларації, а також сплив строків притягнення до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.
Керуючись: ст. ст. 38, 245, 247 п. 7, 283-285 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП - закрити у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: