ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/633/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Трофімова І.В. 
при секретарі судового засідання Сидоренко О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 ) 	
до 	ОСОБА_2  ( АДРЕСА_2 ) 	
про 	стягнення 451'860,40 грн 	
за участю :
позивача - Вялого С.М.;
відповідача - не з`явився, 

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 150'000 грн, 22'400 грн пені та 279'460,40 грн індексу інфляції за неналежне виконання договору №1 про поставку карток поповнення рахунку від 20.05.2011.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.03.2026 у справі №922/633/26 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 25 березня 2026 року о 14:00.
За результатами підготовчого засідання суд протокольною ухвалою від 08.04.2026 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду у судовому засіданні по суті на 13.05.2026 о 14:00.
Позивач у судовому засіданні 13.05.2026 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання 13.05.2026 не з`явився, своїм правом на захист не скористався, відзив на позов не надав. Разом з цим, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 03.03.2026 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (з відміткою судова повістка) на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Відділі обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання м. Харкова та Харківській області, а саме: АДРЕСА_2 .
Але судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду із позначкою "адресат відсутній".
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.
У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень"). Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №922/633/26 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Отже, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення позивача, суд установив такі обставини.
20 травня 2011 року між ФОП Старусевим Сергієм Миколайовичем (надалі - Продавець, Відповідач) та ФОП Вялим Сергієм Миколайовичем (надалі - Покупець, Позивач) укладено договір № 1 (надалі - Договір) про поставку карток поповнення рахунку (ваучерів) мобільного оператора МТС (Україна) (надалі - Товар) в кількості та за ціною, обумовленою у Договорі, а саме: на суму 150'000 грн.
На виконання умов Договору Позивач 20 травня 2011 року сплатив Відповідачу 150'000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 20.05.2011, яка міститься в матеріалах справи.
Умови Договору щодо передачі Товару в кількості та за ціною, обумовленою у Договорі, а саме: на суму 150'000 грн, Відповідачем не виконані.
Згідно з п. 5.4. Договору за прострочення в поставці Товару Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,16 % від вартості товару, поставка якого прострочена, за кожен день прострочення.
04.01.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 усно обумовлено те, що нарахування штрафних санкцій у вигляді пені, призупиняється на сумі 33'400 гривень. Тобто нарахування пені здійснювалось у період з 17.08.2011 до 04.01.2012, відповідно до умов договору у розмірі 0,16 % від суми 150'000 гривень (один день прострочки обраховується у сумі 240 гривень).
26.09.2013 ОСОБА_2 складено розписку, відповідно до якої останній зобов`язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 150'000 гривень в якості основного боргу та 33'400 гривень заборгованості за штрафними санкціями, що були нараховані за прострочення виконання основного зобов`язання, всього - 183'400 гривень.
15.05.2014 ОСОБА_2 було передано ОСОБА_1 у якості погашення суми боргу 11'000 гривень, про що мається запис у розписці від 26.09.2013, а отже розмір загальної заборгованості на той час складав 172'400 гривень.
16.06.2016 ОСОБА_2 вдруге складено розписку, відповідно до якої останній зобов`язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 150'000 гривень в якості основного боргу та 22'400 штрафних санкцій (пені).
02.07.2019 ОСОБА_2 втретє написав розписку про те, що він зобов`язується сплатити на користь Позивача 451'860,40 гривень, а саме: 150'000 гривень основного боргу, 22'400 гривень штрафних санкцій (пені), а також 279'460,40 гривень втрат від інфляції.
Після цього Відповідачем ще неодноразово (у 2022 та 2024 роках) надавались розписки, в яких він зобов`язувався сплатити на користь Позивача заборгованість з урахуванням пені та втрат від інфляції.
Позивача зазначає, що обов`язок повернути 451'860,40 гривень ОСОБА_2 на сьогоднішній день невиконаний.
Такі обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення також закріплені в ст.173-175 Господарського кодексу України.
Згідно із ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
За приписами ст. 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, за яким одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.265 Господарського кодексу України).
До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 Господарського кодексу України).
Відповідно до ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст.663 Цивільного кодексу України).
За умовами Договору, Відповідач зобов`язався передати Товар у строк до 17.08.2011 (розділ 1 Договору).
20.05.2011 Позивач сплатив Відповідачу 150'000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 20.05.2011, яка міститься в матеріалах справи.
Проте Відповідачем не виконано зобов`язання за Договором щодо поставки Товару у строк до 17.08.2011.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Отже, умовою застосування вищевказаних положень ст. 693 ЦК України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.11.2021 у справі №910/15963/20).
При цьому, законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №912/2275/17).
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач зазначені Позивачем обставини не спростував, доказів поставки Товару або повернення коштів не надав.
Враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, та те, що Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання з поставки відповідного товару Позивачу не виконав, доказів протилежного, до прийняття рішення у справі, суду не надав суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості у сумі 150'000 грн обґрунтованими, доведеними документально та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).
Згідно з п. 5.4. Договору за прострочення в поставці Товару Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,16 % від вартості товару, поставка якого прострочена, за кожен день прострочення.
Здійснивши перерахунок нарахування пені суд установив, що вимога про стягнення пені підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 22'400 грн (за період з 17.08.2011 по 04.01.2012).
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат 279'460,40 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).
Як убачається з матеріалів справи, строк повернення Відповідачем сплачених за Договором коштів не був визначений Сторонами. Водночас Відповідачем неодноразово надавались Позивачу розписки, в яких він зобов`язувався сплатити заборгованість з урахуванням пені та втрат від інфляції.
Перевіривши правильність інфляційних витрат, суд дійшов висновку, що з Відповідача підлягає стягненню на користь Позивача інфляційне збільшення боргу у розмірі 279'460,40 грн.
Суд також враховує, що станом на момент розгляду справи Позивач та Відповідач припинили їх підприємницьку діяльність.
Проте за змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-ІV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Отже, відповідно до вказаних змін, з 15.12.2017 господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалась зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, а також у постанові Верховного суду від 27.02.2019 у справі № 724/38/18.
За таких обставин, суд доходить висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судовий збір у цій справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак, враховуючи задоволення позову, суд покладає на Відповідача витрати зі сплати судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. 124, 129 Конституції України, ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Старусева Сергія Миколайовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) заборгованість у сумі 150'000 грн, 22'400 грн пені, 279'460,40 грн індексу інфляції, а також судовий збір у сумі 6777,90 грн.
Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Учасники справи:
Позивач - Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ).
Відповідач - Фізична особа ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено 14.05.2026. 

Суддя		І.В. Трофімов