СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/1653/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О., суддя Стойка О.В.
cекретар судового засідання Гаркуша О.Л.
за участю представників сторін:
прокурора - Горгуль Н.В. (в залі суду) - службове посвідчення №072883 від 01.03.2023
позивача - не з”явився 
1-го відповідача - не з”явився 
2-го відповідача - не з”явився 
3-го відповідача - не з”явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Макторг" (вх.№712П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2026
у справі №917/1653/25 (суддя Кльопов І.Г., повне рішення складено 09.03.2026)

за позовною заявою Керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, м.Полтава, 
в інтересах держави в особі Полтавської міської ради, вул.Соборності,36, м.Полтава, 
до відповідачів:
1. Приватного підприємства "Макторг", м.Кременчук, Полтавська область, 
2. ОСОБА_1 , м. Черкаси, 
3. ОСОБА_2 , м. Кременчук, Полтавська область
про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу нежитлової будівлі та скасування державної реєстрації права власності з закриттям реєстраційної справи, визнання правочинів недійсними

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області звернувся Керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Полтавської міської ради з позовом до Приватного підприємства "Макторг", ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просив суд:
1) усунути перешкоди у здійсненні права Полтавської міської ради на користування та розпорядження майном комунальної власності шляхом зобов`язання Приватного підприємства “Макторг” (код ЄДРПОУ: 39782366, 39600, Полтавська область, м.Кременчук, просп.Лесі Українки, 18-Г) знести об`єкт самочинного будівництва - нежитлову будівлю (магазин) літ. Б-1, площею І 55,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 994010853101) з приведенням земельної ділянки під ним у придатний для подальшого використання стан;
2) скасувати державну реєстрацію права приватної власності приватного підприємства “Макторг” на нежитлову будівлю (магазин) літ. Б-1, площею 55,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 994010853101) з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи;
3) визнати недійсним акт №1 приймання передачі майна від 04.06.2019, яким ОСОБА_2 , у якості внеску до статутного капіталу передав, а приватне підприємство “Макторг” прийняло 1/2 нежитлової будівлі (магазин), площею 55,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 994010853101).
4) визнати недійсним акт №2 приймання передачі майна від 04.06.2019, яким ОСОБА_1 , у якості внеску до статутного капіталу передав, а приватне підприємство “Макторг” прийняло 1/2 нежитлової будівлі (магазин), площею 55,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 994010853101).
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2026 у справі №9171653/25 позов задоволено.
Не погодившись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Макторг" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2026 р. у справі № 917/1653/25 – скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області до ПП “Макторг”, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу нежитлової будівлі та скасування державної реєстрації права власності з закриттям реєстраційної справи, визначння провочинів недісними – відмовити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Полтавської міської ради, не врахував відсутність виключного випадку для такого представництва та не надав належної оцінки обставинам щодо можливості самостійного захисту прав та інтересів територіальної громади уповноваженим органом місцевого самоврядування. Крім того, апелянт вважає, що місцевий господарський суд безпідставно відхилив заяву про застосування позовної давності, оскільки прокурор та Полтавська міська рада були обізнані про реєстрацію права власності на спірний об`єкт ще у 2019 році, тоді як позов подано лише у 2025 році. Також скаржник зазначає, що на момент державної реєстрації права власності та передачі спірного майна до статутного капіталу ПП "Макторг" рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 було чинним, а тому реєстраційні дії та акти приймання-передачі були вчинені за наявності належних правових підстав.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2026 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Макторг" залишено без руху, в зв`язку з несплатою судового збору у відповідному розмірі та відсутністю доказів на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів позивачу - Полтавській міській раді. Витребувано матеріали справи №917/1653/25 з Господарського суду Полтавської області.
20.04.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1653/25.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Макторг"; встановлено строк до 19.05.2026 (включно) для учасників справи для подання відзиву на апеляційну скаргу до канцелярії суду разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 ГПК України; запропоновано учасникам справи до 19.05.2026 (включно) надати до суду заяви, клопотання та заперечення (у разі наявності), з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів інших учасникам справи в порядку ч.4 ст.262 ГПК України; призначено справу до розгляду на 02.06.2026. Явку учасників справи визнано не обов`язковою. Зупинено дію рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2026 у справі № 917/1653/25.
18.05.2026, в межах визначеного ухвалою суду строку, через електронну систему “Електронний суд” на адресу Східного апеляційного господарського суду від Полтавської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№5554), в якому прокурор просить у задоволенні апеляційної скарги ПП “Макторг” на рішення відмовити, а рішення суду першої інстанції у справі №917/1635/25 залишити без змін.
Правова позиція прокурора, викладена у відзиві на апеляційну скаргу, ґрунтується на тому, що звернення до суду в інтересах держави в особі Полтавської міської ради здійснено за наявності передбачених ст.23 Закону України "Про прокуратуру" підстав, оскільки уповноважений орган місцевого самоврядування, будучи обізнаним про порушення інтересів територіальної громади, самостійно не вжив належних заходів судового захисту. Також прокурор зазначає, що спірні вимоги мають негаторний характер, а тому можуть бути заявлені протягом усього часу тривання порушення права власника земельної ділянки. Крім того, у відзиві наголошено, що право власності на спірний об`єкт було зареєстровано на підставі рішення суду, яке в подальшому скасовано, тоді як сам об`єкт є самочинним будівництвом, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили. Прокурор також вказує, що обраний спосіб захисту у вигляді усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва відповідає характеру порушення та положенням ст. 376 Цивільного кодексу України.
01.06.2026 на адресу суду через підсистему “Електронний суд” від адвоката апелянта ПП “Макторг” надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день (вх.№6109), мотивоване неможливістю його участі у судовому засіданні у зв`язку з перебуванням на лікуванні, а також перебуванням директора ПП "Макторг" Макашева В.О. у службовому відрядженні за межами місцезнаходження підприємства. У клопотанні заявник просив визнати причини неявки представника поважними та відкласти розгляд справи з метою забезпечення права відповідача на належний захист та участь представника у судовому процесі.
Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до ч.11 ст.270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи лише у разі неявки учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Водночас відкладення розгляду справи є правом суду, а не обов`язком, та здійснюється лише за наявності обставин, які об`єктивно унеможливлюють розгляд справи у призначеному судовому засіданні.
Колегія суддів враховує, що Приватне підприємство "Макторг" є юридичною особою та не позбавлене можливості забезпечити участь у справі іншого представника. При цьому до клопотання не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість залучення іншого представника для здійснення представництва інтересів підприємства у суді апеляційної інстанції.
Також саме по собі посилання на перебування директора підприємства у службовому відрядженні не свідчить про неможливість розгляду справи за відсутності такого учасника, оскільки явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а участь у справі юридичної особи може забезпечуватися як її керівником, так і іншими уповноваженими особами. Крім того, заявником не наведено обставин, які б свідчили про неможливість подання письмових пояснень, додаткових доводів чи доказів у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.
За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відмовляє у задоволенні заявленого клопотання.
У судовому засіданні 02.06.2026 взяла участь прокурор Горгуль Н.В., яка підтримала правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, просила відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2026 у справі №917/1653/25 залишити без змін.
Інші учасники справи не скористалися наданим ст. 263 ГПК України процесуальним правом на подання відзивів на апеляційну скаргу чи інших письмових пояснень щодо її доводів та не направили у судове засідання своїх уповноважених представників, незважаючи на вжиті судом заходи щодо належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки, крім зазначених у клопотанні представника апелянта, суд не повідомили.
Матеріали справи свідчать, що учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції. Відповідні ухвали Східного апеляційного господарського суду надсилались учасникам справи до їх електронних кабінетів в підсистемі "Електронний суд", а також за адресами, зазначеними у матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Крім того, судові рішення у справі були оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є відкритим та цілодобовим.
Отже, судом апеляційної інстанції вжито всі передбачені процесуальним законом заходи щодо належного повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги та забезпечення реалізації ними процесуальних прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Згідно з ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
За таких обставин, враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, відсутність процесуальних перешкод для розгляду спору та необхідність дотримання встановлених законом строків апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників позивача та відповідачів, які не з`явилися у судове засідання.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача та прокурора, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст.269 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, 04.08.2016 право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлову будівлю (магазин), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 994010853101), було зареєстровано на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц, про що приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вказаним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівлі та за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому постановою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2019, рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц, яке стало підставою для державної реєстрації права власності на спірний об`єкт, було скасовано.
При прийнятті рішення суд апеляційної інстанції, з яким погодився Верховний Суд констатував, що позивачам надавалось право на встановлення стаціонарних тимчасових споруд на підставі паспортів прив`язки та договорів особистого земельного сервітуту на земельні ділянки з обмеженим правом використання (заборона будівництва капітальних споруд). В той же час, позивачами побудовано капітальну самочинну споруду, без прийняття її в експлуатацію. При цьому позивачами не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні ст. 376 ЦК України для визнання за ними права власності на самочинне нерухоме майно - магазин. Відтак, суди апеляційної та касаційної інстанцій констатували, що районний суд дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для визнання за позивачами права власності на самочинні будівлі, як об`єкти нерухомого майна, оскільки це суперечить вимогам чинного законодавства та порушує при цьому права та охоронювані законом інтереси інших осіб зокрема, власника земельних ділянок комунальної форми власності - Полтавської міської ради та органу контролю у сфері ведення будівельних робіт - Державної архітектурно-будівельної інспекції України.
Разом з цим, 04.08.2016, на підставі вказаного рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 23.03.2015, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію права спільної часткової власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлову будівлю (магазин), за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 994010853101).
Надалі, відповідно до актів приймання-передачі від 04.06.2019 №1 та №2, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 передали належні їм частки зазначеного майна до статутного капіталу Приватного підприємства "Макторг". При цьому актом №1 ОСОБА_2 передав 1/2 частину майна ПП "Макторг" в особі директора ОСОБА_2 , а актом №2 ОСОБА_1 передав іншу 1/2 частину майна ПП "Макторг" в особі директора ОСОБА_2 .
У зв`язку з цим право власності на вказану нежитлову будівлю перейшло до Приватного підприємства "Макторг", директором якого є ОСОБА_2 , а засновниками - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що 05.06.2019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис.
Окрім цього, в Державному земельному кадастрі сформовано земельну ділянку комунальної форми власності, площею 60 кв.м., із кадастровим номером 5310136700:16:006:0493, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Право комунальної власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.07.2018 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1598173753101).
11.06.2018 між Полтавською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди частини зазначеної земельної ділянки площею 30 кв.м., а між Полтавською міською радою та Макашевим В.О. - договір оренди іншої частини цієї ж земельної ділянки площею 30 кв.м. Строк дії обох договорів визначено до 24.05.2023.
Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Полтавської міської ради від 18.09.2024 зазначені договори оренди не продовжувалися.
Згідно Витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером 5310136700:16:006:0493 за адресою м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н дозвільних документів не видавалось. 
Підставою для звернення прокурора до суду з даним позовом стало встановлення факту використання Приватним підприємством "Макторг" об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці комунальної власності за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н, за відсутності належних правових підстав для набуття права власності на такий об`єкт. На думку прокурора, спірна будівля є самочинним будівництвом, а її подальше існування та державна реєстрація права власності на неї створюють перешкоди Полтавській міській раді у здійсненні правомочностей власника земельної ділянки, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Полтавської міської ради з вимогами про усунення таких перешкод шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсними правочинів щодо передачі спірного майна.
У свою чергу, Приватне підприємство "Макторг", заперечуючи проти задоволення позову, посилалося на пропуск прокурором строку позовної давності, відсутність належних підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, а також недоведеність факту неналежного захисту інтересів держави Полтавською міською радою. Крім того, відповідач заперечував наявність правових підстав для скасування державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно та визнання недійсними актів приймання-передачі, на підставі яких до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні реєстраційні записи. Також відповідач просив скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову.
У відповіді на відзив прокурор зазначав, що спірні правовідносини мають негаторний характер, оскільки земельна ділянка продовжує перебувати у фактичному користуванні відповідача шляхом розміщення на ній самочинно збудованого нерухомого майна, у зв`язку з чим порушення прав територіальної громади як власника земельної ділянки є триваючим. З огляду на це прокурор вважав, що позов подано в межах позовної давності. Також прокурор наголошував на дотриманні порядку представництва інтересів держави, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", оскільки Полтавська міська рада, будучи обізнаною про виявлені порушення та наділеною відповідними повноваженнями щодо їх усунення, не вжила належних заходів судового захисту. Крім того, прокурор вказував, що належним відповідачем у спорі про знесення об`єкта самочинного будівництва є його останній набувач - ПП "Макторг", а доводи щодо необхідності скасування заходів забезпечення позову є необґрунтованими.
Господарський суд Полтавської області, задовольняючи позовні вимоги прокурора, виходив з того, що спірний об`єкт нерухомого майна за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н є самочинним будівництвом, оскільки збудований без належних дозвільних документів та без прийняття в експлуатацію, а право власності на нього було зареєстровано виключно на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц, яке в подальшому скасоване постановою Полтавського апеляційного суду, залишеною без змін Верховним Судом. Суд першої інстанції зазначив, що державна реєстрація права власності не змінює правового режиму самочинного будівництва та не створює права власності за відсутності передбачених законом підстав для його виникнення. Врахувавши, що власником земельної ділянки є Полтавська міська рада, яка не висловила наміру набути право власності на спірний об`єкт, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для захисту прав власника земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого майна, скасування державної реєстрації права власності на нього та визнання недійсними актів приймання-передачі, на підставі яких спірний об`єкт був переданий до статутного капіталу Приватного підприємства "Макторг". Також суд відхилив доводи відповідача про пропуск строку позовної давності, виходячи з триваючого характеру порушення прав власника земельної ділянки та негаторної природи заявлених вимог.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Досліджуючи наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у відповідній частині колегія суддів враховує таке.
Статтею 1 Закону України ,,Про прокуратуру’’ визначено, що прокуратура України здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до ч.3– 5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України прокурор у визначених законом випадках звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також подає апеляційні та інші процесуальні скарги. Прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави, зобов`язаний обґрунтувати порушення таких інтересів, необхідність їх захисту та зазначити орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, який у разі відкриття провадження набуває статусу позивача.
Згідно з ч.3 ст.23 Закону України ,,Про прокуратуру’’ прокурор здійснює представництво інтересів держави у суді у разі порушення або загрози порушення таких інтересів, якщо їх захист не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган чи у разі відсутності такого органу. Наявність цих підстав підлягає обґрунтуванню прокурором і перевірці судом.
Представництво прокурора має субсидіарний характер і спрямоване на забезпечення судового захисту державних інтересів у випадках, коли компетентний орган фактично самоусувається від виконання відповідних повноважень.
Частинами 4 та 7 ст.23 Закону України ,,Про прокуратуру’’ встановлено обов`язок прокурора до звернення до суду повідомити компетентний орган про виявлене порушення та надати можливість самостійно вжити заходів захисту. Невжиття таким органом заходів судового захисту протягом розумного строку після отримання відповідного повідомлення свідчить про його бездіяльність.
Колегія суддів також враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 03.12.2025 №6-р(ІІ)/2025 окремі приписи ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" визнано такими, що не відповідають Конституції України, однак втрату їх чинності відтерміновано до 01.01.2027. Отже, на момент звернення прокурора з даним позовом та розгляду справи судом першої інстанції зазначені положення залишаються чинними та підлягають застосуванню.
Таким чином, закон пов`язує можливість здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді з наявністю виключного випадку, зокрема коли відповідний компетентний орган, будучи наділеним необхідними повноваженнями, не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави, а прокурором належним чином обґрунтовано підстави для такого представництва.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 роз`яснила, що неподання компетентним органом позову за наявності підстав для звернення до суду є підтвердженням неналежного виконання ним своїх повноважень та створює законні підстави для здійснення прокурором представництва інтересів держави.
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, з яких компетентний орган не звернувся до суду, а достатнім є підтвердження факту надання такому органу можливості самостійно здійснити захист інтересів держави.
Отже, для підтвердження підстав представництва прокурора суд повинен встановити наявність порушеного державного інтересу, визначити компетентний орган, уповноважений на його захист, та оцінити, чи вжив він належних заходів для самостійного звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі органу, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Визначаючись щодо органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності на такий об`єкт та визнання недійсними правочинів, на підставі яких було здійснено його відчуження.
Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам належить право комунальної власності, зокрема на землю. Згідно з ч.5 зазначеної статті органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.
Оскільки спірні правовідносини стосуються земельної ділянки комунальної власності, розташованої на території м.Полтави, саме Полтавська міська рада є органом, уповноваженим здійснювати від імені територіальної громади відповідні функції власника щодо спірного майна та земельної ділянки, на якій воно розташоване.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Полтавська міська рада є належним органом, в особі якого прокурором заявлено даний позов в інтересах держави.
Розглядаючи питання наявності інтересу держави у спірних правовідносинах колегія суддів зазначає, що згідно матеріалів справи, прокурор пов`язує порушення інтересів держави з існуванням та державною реєстрацією права власності на нежитлову будівлю (магазин), розташовану за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н, яка на його думку, - є об`єктом самочинного будівництва.
При цьому спірний об`єкт розташований на земельній ділянці комунальної власності площею 60 кв.м., кадастровий номер 5310136700:16:006:0493, право комунальної власності на яку зареєстроване за територіальною громадою м. Полтави в особі Полтавської міської ради.
За твердженням прокурора, подальше існування зареєстрованого права власності на спірний об`єкт та його перебування у власності ПП "Макторг" створює перешкоди Полтавській міській раді у здійсненні правомочностей власника земельної ділянки, зокрема щодо її належного використання та розпорядження.
Саме у зв`язку із цим прокурор вважає, що у даному випадку наявне порушення інтересів держави у сфері використання та розпорядження майном комунальної власності, що зумовило його звернення до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Полтавської міської ради.
Перевіряючи дотримання прокурором порядку представництва інтересів держави, встановленого ст.23 Закону України "Про прокуратуру", колегія суддів враховує, що в даному випадку матеріалами справи підтверджується факт намагання Полтавської окружної прокуратури попередньо вжити заходів, спрямованих на інформування Полтавської міської ради про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів щодо захисту інтересів територіальної громади, до звернення з даним позовом до суду, а саме:
- 25.10.2023 листом №55-114-17827вих-23 прокуратура повідомила Полтавську міську раду про наявність порушень інтересів держави та територіальної громади м.Полтави і необхідність їх захисту шляхом звернення до суду;
- у подальшому Полтавською окружною прокуратурою були направлені повторні звернення до Полтавської міської ради: лист №55-75-6102вих-24 від 02.04.2024, лист №55-75-10131вих-24 від 19.06.2024 та лист №55-75-12895вих-24 від 21.08.2024, якими прокурор повторно порушував питання щодо необхідності вжиття уповноваженим органом заходів судового захисту;
- 18.09.2024 Полтавська міська рада листом від №0104-01.2-14/2419, за результатами розгляду зазначених звернень, надала відповідь щодо можливості здійснення прокуратурою представництва інтересів Полтавської міської ради з порушених питань.
При цьому зміст зазначеної відповіді не свідчить про намір Полтавської міської ради самостійно реалізувати надані їй законом повноваження щодо судового захисту прав територіальної громади, а навпаки підтверджує обізнаність органу місцевого самоврядування про наявність спірної ситуації та відсутність наміру самостійно звертатися до суду.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що після отримання зазначених звернень Полтавська міська рада самостійно звернулася до суду з вимогами щодо захисту прав територіальної громади на спірну земельну ділянку та усунення порушень, які стали підставою для подання даного позову.
Оцінюючи наведені обставини, колегія суддів враховує наведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, відповідно до яких прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", та надати компетентному органу можливість самостійно відреагувати на виявлені порушення.
В даному випадку, Полтавська міська рада була належним чином повідомлена прокурором про виявлені порушення та необхідність вжиття заходів судового захисту, однак самостійно до суду із відповідним позовом не звернулася.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що прокурором дотримано визначений законом порядок звернення до компетентного органу, а наявні в матеріалах справи докази підтверджують наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Полтавської міської ради у даній справі.
Посилання апелянта на те, що прокурором не доведено бездіяльність Полтавської міської ради та відсутні підстави для представництва інтересів держави у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки наведені вище обставини свідчать про обізнаність компетентного органу щодо спірної ситуації, наявність у нього відповідних повноважень та невжиття ним протягом тривалого часу заходів судового захисту, незважаючи на неодноразові звернення органів прокуратури.
Стосовно позовних вимог, то колегія суддів вважає їх обгрунтованими з огляду на наступне.
У даній справі предметом спору є вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави в особі Полтавської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва, скасування державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, закриття відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та визнання недійсними актів приймання-передачі нерухомого майна.
З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом першої інстанції обставини та доводи апеляційної скарги, предметом дослідження та правової оцінки суду апеляційної інстанції у даній справі є:
- правовий статус спірного об`єкта нерухомого майна та встановлені судами обставини щодо його створення і набуття права власності;
- наявність ознак самочинного будівництва та правові наслідки такого статусу;
- правомірність державної реєстрації права власності на спірний об`єкт та подальшого переходу такого права до ПП "Макторг";
- наявність порушення прав Полтавської міської ради як власника земельної ділянки;
- належність обраного прокурором способу захисту;
- належність складу відповідачів у даному спорі, зокрема щодо вимоги про знесення об`єкта самочинного будівництва;
- наявність підстав для застосування позовної давності;
- інші доводи апеляційної скарги, що мають значення для правильного вирішення спору.
Саме в межах перевірки зазначених обставин апеляційний суд оцінює правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги.
Щодо правового режиму спірного об`єкта нерухомого майна та встановлених судами обставин щодо його створення, колегія суддів зазначає наступне.
Вирішуючи питання щодо правового режиму спірного об`єкта нерухомого майна, колегія суддів виходить з того, що у даній справі істотне значення мають обставини, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справі №554/2525/15-ц, на підставі яких підлягає оцінці правова природа спірного майна та правомірність набуття права власності на нього.
Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Як вбачається з матеріалів справи, саме рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц стало підставою для виникнення та подальшої державної реєстрації за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права спільної часткової власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом спору у даній справі.
При перегляді справи №554/2525/15-ц Полтавським апеляційним судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 18.07.2012 №209 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було надано дозвіл на розміщення стаціонарних тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 та оформлено паспорти прив`язки тимчасових споруд. У подальшому між Полтавською міською радою, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договори особистого строкового земельного сервітуту для розміщення зазначених тимчасових споруд.
При цьому судами апеляційної та касаційної інстанцій у справі №554/2525/15-ц встановлено, що на земельній ділянці, наданій для розміщення тимчасових споруд, фактично було споруджено нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку визнано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015.
Також у справі №554/2525/15-ц судами встановлено відсутність доказів прийняття зазначеної будівлі в експлуатацію у встановленому законом порядку та відсутність передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.
Саме з огляду на встановлені обставини Полтавський апеляційний суд постановою від 10.07.2019 скасував рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц та відмовив у задоволенні позову про визнання права власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 , а Верховний Суд постановою від 07.10.2019 залишив зазначене судове рішення без змін.
Таким чином, у справі №554/2525/15-ц судами вже надано оцінку обставинам створення нежитлової будівлі (магазину) за адресою: АДРЕСА_1 , правовим підставам користування земельною ділянкою, на якій розташований цей об`єкт, та зроблено висновок про відсутність передбачених законом підстав для визнання за Макашевим В.О. та ОСОБА_1 права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.
Оскільки предметом даного спору є, зокрема, вимоги про скасування державної реєстрації права власності на цей самий об`єкт нерухомого майна, визнання недійсними актів його передачі до статутного капіталу ПП "Макторг" та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення зазначеної будівлі, встановлені у справі №554/2525/15-ц обставини відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України мають преюдиційне значення для правильного вирішення даного спору та не підлягають повторному доказуванню.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про врахування при вирішенні даної справи обставин, встановлених постановою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019 та постановою Верховного Суду від 07.10.2019 у справі №554/2525/15-ц.
Вирішуючи питання щодо наявності ознак самочинного будівництва у спірного об`єкта нерухомого майна та правових наслідків такого статусу, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За приписами ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно з ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до ч.2 ст.376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Частиною 1 ст.36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на момент державної реєстрації права власності) передбачено, що право на виконання будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), надається замовнику після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.
За змістом ч.1 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції чинній на момент державної реєстрації права власності) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Частиною 9 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.
Відповідно до п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.
Правова позиція щодо правового значення державної реєстрації права власності викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, відповідно до якої державна реєстрація права власності не є самостійною підставою набуття такого права, а лише засвідчує вже набуте право за наявності визначених законом підстав.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 зазначила, що державна реєстрація права власності на об`єкт самочинного будівництва не змінює правового режиму такого об`єкта та не легалізує самочинне будівництво. Відтак при вирішенні спорів щодо такого майна визначальним є встановлення обставин його створення та перевірка наявності передбачених законом підстав для виникнення права власності на нього.
Отже, для вирішення спору у даній справі підлягає з`ясуванню не лише факт проведення державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю (магазин) по вул. Небесної Сотні, 116-Н у м.Полтаві, а насамперед обставини створення цього об`єкта, дотримання встановленого законодавством порядку здійснення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію, а також наявність передбачених законом підстав для виникнення права власності на нього.
Як досліджено вище, постановою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019 у справі №554/2525/15-ц, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2019, вже було встановлено відсутність передбачених законом підстав для визнання за Макашевим В.О. та ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н.
Крім того, у межах зазначеної справи судами встановлено, що вказаний об`єкт не був прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку, а також відсутні належні правові підстави для виникнення права власності на нього як на об`єкт нерухомого майна.
Зазначені обставини узгоджуються і з доказами, дослідженими судом у межах даної справи. Так, згідно з Витягом із Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310136700:16:006:0493 за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н відсутні відомості про видачу дозвільних документів на спірний об`єкт та прийняття його в експлуатацію.
З урахуванням наведених вище положень ст.331 та ст.376 Цивільного кодексу України, а також правових висновків Великої Палати Верховного Суду, встановлені у справі №554/2525/15-ц обставини свідчать про те, що спірна нежитлова будівля (магазин) за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н не втратила ознак самочинного будівництва внаслідок проведення державної реєстрації права власності.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що на момент проведення державної реєстрації права власності рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц було чинним, а тому державна реєстрація права власності здійснена правомірно.
Зазначені доводи не спростовують встановлених у справі обставин та не впливають на правовий режим спірного об`єкта, оскільки, як уже зазначалося вище, сама по собі державна реєстрація права власності не створює права власності та не змінює правового статусу об`єкта нерухомого майна.
При цьому рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц, яке стало підставою виникнення та подальшої державної реєстрації права власності на спірний об`єкт, у подальшому було скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2019, із висновком про відсутність підстав для визнання права власності на зазначену нежитлову будівлю.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що нежитлова будівля (магазин) за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н є об`єктом самочинного будівництва, а державна реєстрація права власності на неї не змінила правового режиму такого майна та не усунула наслідків, передбачених ст.376 Цивільного кодексу України.
Щодо правомірності державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна та подальшого переходу такого права до ПП "Макторг", колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на момент проведення відповідних реєстраційних дій) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 1 ст.18 зазначеного Закону передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в порядку, визначеному цим Законом.
Згідно зі ст.22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.
Відповідно до п.п.40, 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (у редакції, чинній на момент проведення спірних реєстраційних дій), для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються, зокрема, документ, що підтверджує прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до вимог законодавства, а також документи, необхідні для проведення відповідної реєстрації.
Таким чином, державна реєстрація речових прав є похідною від наявності передбачених законом підстав для виникнення відповідного права та здійснюється на підставі документів, визначених законодавством.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.08.2016 на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано право спільної часткової власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом із цим місцевим господарським судом встановлено, що під час проведення державної реєстрації права власності були відсутні документи, які відповідно до вимог законодавства підтверджували б прийняття спірного об`єкта в експлуатацію.
Більше того, як вбачається з матеріалів справи, присвоєння спірному об`єкту поштової адреси здійснювалося на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 22.06.2016 №115, яке, у свою чергу, було прийнято на виконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 17.08.2015 про роз`яснення рішення від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц.
Водночас постановою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019 у справі №554/2525/15-ц було скасовано не лише рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2015, яке стало підставою виникнення права власності на спірний об`єкт, а й ухвалу цього ж суду від 17.08.2015 про його роз`яснення.
Отже, як правова підстава виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, так і судовий акт, на виконання якого об`єкту було присвоєно поштову адресу, у подальшому були скасовані судом апеляційної інстанції.
Крім того, 04.06.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складено акти приймання-передачі майна до статутного капіталу ПП "Макторг", відповідно до яких належні їм частки у праві власності на нежитлову будівлю (магазин) передано до статутного капіталу підприємства, а вже 05.06.2019 проведено державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт за ПП "Макторг".
Оскільки право ПП "Макторг" є похідним від права ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відсутність належних правових підстав для виникнення права власності у попередніх набувачів виключає наявність таких підстав і для подальшого переходу цього права до підприємства.
За результатами оцінки наведених обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджує правомірності виникнення відповідного права, а подальша державна реєстрація права власності за ПП "Макторг" не усуває встановлених судом порушень та не створює самостійної правової підстави для існування такого права.
Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для визнання недійсними актів приймання-передачі майна до статутного капіталу Приватного підприємства "Макторг" від 04.06.2019, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частинами 1, 5 ст.203 Цивільного кодексу України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Отже, під час вирішення спору щодо дійсності правочину суд повинен встановити не лише факт його укладення та вчинення сторонами відповідних дій, а й перевірити наявність у сторін належних правових підстав для його вчинення, відповідність змісту такого правочину вимогам закону та можливість настання тих правових наслідків, на досягнення яких він був спрямований.
При цьому оцінка дійсності актів приймання-передачі від 04.06.2019 у даній справі нерозривно пов`язана з вирішенням питання щодо наявності у осіб, які передавали спірне майно до статутного капіталу ПП "Макторг", належного права на таке майно та правомочностей щодо його відчуження.
Судом першої інстанції було встановлено, що 04.06.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 складено акти приймання-передачі майна до статутного капіталу Приватного підприємства "Макторг" №1 та №2, відповідно до яких належні їм частки у праві власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 передано до статутного капіталу зазначеного підприємства.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що засновниками Приватного підприємства "Макторг" були саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які виступили сторонами вказаних актів приймання-передачі, а директором підприємства на момент їх укладення був ОСОБА_2 .
На підставі зазначених актів 05.06.2019 за ПП "Макторг" зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 .
Водночас на момент укладення актів приймання-передачі від 04.06.2019 та проведення 05.06.2019 державної реєстрації права власності за ПП "Макторг" справа №554/2525/15-ц вже перебувала на розгляді Полтавського апеляційного суду. Таким чином, особам, які здійснили передачу спірного майна до статутного капіталу підприємства, було достеменно відомо про наявність судового спору щодо законності рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015, яке було єдиною підставою виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
Як уже зазначалося вище, постановою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2019, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц скасовано, а у задоволенні позову про визнання права власності на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.
Таким чином, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено відсутність правових підстав для виникнення права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на зазначений об`єкт нерухомого майна.
За змістом встановлених судами у справі №554/2525/15-ц обставин право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спірний об`єкт нерухомого майна не лише було поставлено під сумнів у межах апеляційного перегляду, а й у подальшому визнано таким, що не має належної правової підстави для свого виникнення.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що акти приймання-передачі майна до статутного капіталу ПП "Макторг" від 04.06.2019 не могли спричинити правомірного переходу права власності на спірний об`єкт до ПП "Макторг", оскільки були вчинені щодо майна, право власності на яке ґрунтувалося виключно на рішенні Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц, законність якого на момент укладення спірних актів уже була предметом апеляційного перегляду та яке у подальшому було скасовано з висновком про відсутність правових підстав для виникнення такого права.
Враховуючи похідний характер права ПП "Макторг" від прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також встановлену судовими рішеннями відсутність підстав для виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсними актів приймання-передачі майна до статутного капіталу ПП "Макторг" №1 та №2 від 04.06.2019.
Додатково колегія суддів враховує встановлені місцевим господарським судом обставини щодо укладення актів приймання-передачі майна до статутного капіталу ПП "Макторг" від 04.06.2019. Так, як видно з матеріалів справи, особами, які передали спірне майно до статутного капіталу ПП "Макторг", були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які одночасно виступали засновниками зазначеного підприємства, тоді як директором ПП "Макторг" на момент вчинення спірних правочинів був ОСОБА_2 . При цьому передача спірної нежитлової будівлі до статутного капіталу ПП "Макторг" та подальша державна реєстрація права власності за підприємством відбулися під час апеляційного перегляду рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц, яке було єдиною підставою виникнення права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність. Учасники цивільних правовідносин повинні здійснювати свої права добросовісно та утримуватися від дій, спрямованих на порушення прав інших осіб або зловживання правом.
У постанові від 21.05.2024 у справі №904/1749/23 Верховний Суд звернув увагу на необхідність перевірки поведінки сторін правочину на відповідність принципу добросовісності та недопустимості зловживання цивільними правами, а також з`ясування дійсної мети вчинення відповідного правочину.
Наведена сукупність обставин, а саме: передача спірного майна особами, які одночасно були засновниками ПП "Макторг", до статутного капіталу створеного ними підприємства, здійснення такої передачі під час апеляційного перегляду рішення суду, яке було єдиною підставою виникнення права власності на спірний об`єкт, а також подальша реєстрація права власності за ПП "Макторг" безпосередньо перед ухваленням постанови Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019, підлягає оцінці крізь призму принципів добросовісності та недопустимості зловживання цивільними правами.
За таких умов колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зазначені дії не можуть розглядатися відокремлено від спору щодо законності набуття права власності на спірний об`єкт нерухомого майна та додатково підтверджують обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо недійсності актів приймання-передачі майна до статутного капіталу ПП "Макторг" від 04.06.2019.
Вирішуючи питання щодо наявності порушення прав Полтавської міської ради, за захистом яких прокурор звернувся до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо такі порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Отже, наведеними нормами матеріального права власнику земельної ділянки надано право вимагати усунення будь-яких триваючих порушень його прав незалежно від того, чи пов`язані такі порушення з позбавленням володіння відповідною земельною ділянкою.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що зайняття земельної ділянки або розміщення на ній об`єкта нерухомого майна за відсутності належних правових підстав для такого використання земельної ділянки створює для її власника перешкоди у здійсненні правомочностей користування та розпорядження належним йому майном, а тому власник земельної ділянки має право на захист шляхом пред`явлення негаторного позову.
Також Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц та від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц звернула увагу на те, що порушення прав власника земельної ділянки, пов`язане із зайняттям земельної ділянки або перебуванням на ній об`єкта нерухомого майна за відсутності належних правових підстав, має триваючий характер та існує доти, доки відповідне порушення не буде усунуте.
Таким чином, для правильного вирішення даного спору підлягає встановленню не лише правовий режим нежитлової будівлі (магазину) за адресою: АДРЕСА_1 , а й те, чи створює перебування зазначеного об`єкта на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером 5310136700:16:006:0493 та існування зареєстрованого права власності на нього перешкоди Полтавській міській раді у здійсненні правомочностей власника цієї земельної ділянки.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 , належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради.
При цьому, як уже зазначалося вище, судами у справі №554/2525/15-ц встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надавалось право на розміщення на відповідній земельній ділянці стаціонарних тимчасових споруд на підставі паспортів прив`язки та договорів особистого строкового земельного сервітуту, а не право на здійснення капітального будівництва та подальшу експлуатацію об`єкта нерухомого майна.
Разом із цим на зазначеній земельній ділянці фактично розміщена нежитлова будівля (магазин) за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстроване спочатку за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а в подальшому за ПП "Макторг".
Матеріалами справи також підтверджується припинення правових підстав користування земельною ділянкою, які існували у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на момент встановлення тимчасових споруд, тоді як спірний об`єкт нерухомого майна продовжує перебувати на земельній ділянці комунальної власності та використовуватися.
При цьому доказів набуття ПП "Макторг" чи іншими особами будь-яких прав на зазначену земельну ділянку після припинення відповідних правовідносин матеріали справи не містять. Отже, спірний об`єкт нерухомого майна продовжує перебувати на земельній ділянці комунальної власності за відсутності належних правових підстав для такого використання земельної ділянки.
Встановлені обставини свідчать про те, що Полтавська міська рада, будучи власником земельної ділянки, позбавлена можливості вільно реалізовувати передбачені законом повноваження щодо її використання та розпорядження, оскільки земельна ділянка фактично зайнята об`єктом нерухомого майна, щодо якого відсутні належні правові підстави виникнення та існування права власності, а також відсутні правові підстави для його подальшого розміщення на відповідній земельній ділянці.
Колегія суддів враховує, що порушення прав власника земельної ділянки у даному випадку не обмежується самим фактом зведення та існування спірної будівлі, а полягає також у неможливості вільного та повного здійснення Полтавською міською радою повноважень щодо розпорядження земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт.
Саме збереження на земельній ділянці комунальної власності спірного об`єкта нерухомого майна та існування зареєстрованого права власності на нього об`єктивно перешкоджають власнику земельної ділянки самостійно визначати порядок використання земельної ділянки, передавати її у користування іншим особам або використовувати для задоволення потреб територіальної громади міста Полтави.
Оскільки нежитлова будівля (магазин) продовжує перебувати на земельній ділянці комунальної власності, а зареєстроване право власності на неї не припинене, порушення прав Полтавської міської ради не є таким, що мало місце в минулому, а має триваючий характер та існує на момент розгляду даної справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність триваючого порушення прав Полтавської міської ради як власника земельної ділянки, що є підставою для застосування передбачених законом способів захисту.
Щодо належності обраного способу захисту порушеного права
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо неналежності обраного прокурором способу захисту, колегія суддів виходить з того, що як уже зазначалося вище, положення ст.391 ЦК України та ст.152 ЗК України надають власнику земельної ділянки право вимагати усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування та розпорядження належним йому майном, а також вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю, навіть якщо такі порушення не пов`язані з позбавленням володіння земельною ділянкою.
При цьому земельне законодавство передбачає спеціальні наслідки використання земельної ділянки без належних правових підстав. Так, відповідно до ст.212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Водночас ст.376 Цивільного кодексу України встановлює спеціальний правовий режим самочинного будівництва та визначає правові наслідки створення об`єкта нерухомого майна за відсутності передбачених законом підстав. Зазначена норма спрямована на усунення наслідків самочинного будівництва та відновлення порушених прав власника земельної ділянки, на якій розміщено такий об`єкт.
У постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що юридична доля об`єкта самочинного будівництва повинна вирішуватися саме з урахуванням приписів ст.376 Цивільного кодексу України, а державна реєстрація права власності на такий об`єкт не змінює його правового режиму та не виключає можливості застосування передбачених законом способів захисту прав власника земельної ділянки.
Отже, у випадку встановлення факту самочинного будівництва на земельній ділянці та наявності триваючого порушення прав її власника суд повинен забезпечити ефективний захист порушеного права шляхом застосування такого способу захисту, який є здатним реально усунути існуюче порушення та відновити можливість власника вільно користуватися і розпоряджатися належною йому земельною ділянкою.
Як встановлено вище, у даній справі судами встановлено, що нежитлова будівля (магазин) за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н є об`єктом самочинного будівництва, право власності на який було зареєстровано на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 23.03.2015 у справі №554/2525/15-ц, яке в подальшому скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07.10.2019.
Також судом установлено відсутність належних правових підстав для виникнення права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, недійсність актів приймання-передачі майна до статутного капіталу ПП "Макторг" від 04.06.2019 та наявність триваючого порушення прав Полтавської міської ради як власника земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 5310136700:16:006:0493, на якій розташована спірна будівля.
Наведені обставини в сукупності свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо неналежності обраного прокурором способу захисту, оскільки спірні правовідносини охоплюють одночасно існування самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна, наявність зареєстрованого права власності на такий об`єкт та вчинення правочинів, спрямованих на його передачу іншій особі.
Так, саме по собі скасування державної реєстрації права власності не усуває існування об`єкта самочинного будівництва на земельній ділянці комунальної власності. Водночас саме лише знесення будівлі без вирішення питання щодо зареєстрованих речових прав та правочинів, які стали підставою їх виникнення, не забезпечує повного усунення правової невизначеності щодо спірного майна.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22, відповідно до якої юридична доля об`єкта самочинного будівництва має вирішуватися з урахуванням приписів ст.376 Цивільного кодексу України, а державна реєстрація права власності на такий об`єкт не змінює його правового режиму та не виключає можливості застосування належних способів захисту прав власника земельної ділянки.
У свою чергу визнання недійсними актів приймання-передачі майна до статутного капіталу ПП "Макторг" саме по собі також не усуває наслідків державної реєстрації права власності та не відновлює порушені права власника земельної ділянки.
З огляду на характер допущеного порушення, встановлені судом обставини створення та подальшого обігу спірного об`єкта нерухомого майна, а також зміст заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що лише сукупне застосування таких способів захисту, як скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсними актів приймання-передачі майна до статутного капіталу ПП "Макторг" та знесення самочинно збудованого об`єкта, є ефективним та таким, що здатне реально усунути триваюче порушення прав Полтавської міської ради.
Отже, обраний прокурором спосіб захисту відповідає характеру порушеного права, є належним та ефективним, а його застосування забезпечує повне відновлення прав власника земельної ділянки, порушених унаслідок створення, державної реєстрації та подальшої передачі спірного об`єкта нерухомого майна до статутного капіталу ПП "Макторг".
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно пред`явлення позову до неналежного відповідача.
Заперечуючи проти задоволення позову, апелянт посилається на те, що ПП "Макторг" не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не здійснювало будівництво спірного об`єкта нерухомого майна, а тому вимоги про знесення такого об`єкта повинні бути пред`явлені до осіб, які його збудували. Колегія суддів вважає зазначені доводи помилковими та такими, що не враховують характер спірних правовідносин і зміст заявлених позовних вимог.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на момент звернення прокурора до суду саме за ПП "Макторг" було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за адресою: м.Полтава, вул.Небесної Сотні, 116-Н.
Саме ПП "Макторг" є особою, за якою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обліковується спірний об`єкт нерухомості, щодо якого заявлено вимоги про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсними правочинів, що стали підставою переходу права, та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення зазначеної будівлі.
Отже, спір у даній справі виник не з приводу факту здійснення будівельних робіт як такого, а з приводу існування на земельній ділянці комунальної власності об`єкта нерухомого майна, право власності на який зареєстровано саме за ПП "Макторг", а також пов`язаного із цим триваючого порушення прав власника земельної ділянки.
Існування зареєстрованого за ПП "Макторг" права власності на спірний об`єкт нерухомого майна та перебування такого об`єкта на земельній ділянці комунальної власності прокурор пов`язує з порушенням прав Полтавської міської ради, усунення якого є предметом заявленого позову.
Верховний Суд у постанові від 19.03.2024 у справі №915/1439/21 виходив з того, що у спорах про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою належним відповідачем є особа, з існуванням права чи фактичними діями якої позивач пов`язує порушення свого права, а тому визначальним є не факт здійснення такою особою будівництва відповідного об`єкта, а наявність у неї на момент розгляду справи правового або фактичного зв`язку зі спірним майном.
З огляду на встановлені обставини саме ПП "Макторг" є особою, за якою зареєстровано спірне право власності, яка пов`язує себе із спірним об`єктом нерухомого майна та на користь якої зберігаються правові наслідки проведених реєстраційних дій.
При цьому обставини створення спірного об`єкта нерухомого майна Макашевим В.О. та ОСОБА_1 , а також їх участь у подальшій передачі такого майна до статутного капіталу ПП "Макторг", були предметом дослідження суду та отримали належну правову оцінку під час вирішення спору, однак самі по собі не свідчать про необхідність пред`явлення позову виключно до зазначених осіб.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що саме ПП "Макторг", як особа, за якою на момент звернення прокурора до суду було зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна та з існуванням такого права і подальшим перебуванням об`єкта на земельній ділянці комунальної власності прокурор пов`язує порушення прав Полтавської міської ради, є належним відповідачем у даній справі, а доводи апеляційної скарги про протилежне є необґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позовної давності
Заперечуючи проти задоволення позову, апелянт посилається на пропуск прокурором строку позовної давності, вказуючи, що про обставини, пов`язані із самочинним будівництвом та реєстрацією права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, Полтавській міській раді було відомо щонайменше з моменту ухвалення постанови Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019 у справі №554/2525/15-ц.
Колегія суддів відхиляє наведені доводи з огляду на таке.
Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За змістом ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Разом із тим застосування позовної давності залежить від характеру спірних правовідносин та змісту заявлених вимог.
Як встановлено під час розгляду даної справи, земельна ділянка з кадастровим номером 5310136700:16:006:0493 перебуває у комунальній власності Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради. Водночас на зазначеній земельній ділянці продовжує знаходитися нежитлова будівля (магазин) літ. Б-1 площею 55,7 кв.м за адресою: м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 116-Н, право власності на яку зареєстровано за ПП "Макторг".
Отже, порушення прав власника земельної ділянки, на усунення якого спрямований заявлений прокурором позов, не припинилося після ухвалення постанови Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019 у справі №554/2525/15-ц та продовжує існувати на час розгляду даної справи.
У пункті 7.27 постанови від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки фактичним користувачем слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння цією ділянкою, а належним способом захисту у такому випадку є негаторний позов. При цьому Велика Палата Верховного Суду прямо зазначила, що такий позов може бути заявлений упродовж усього часу тривання відповідного порушення прав законного володільця земельної ділянки.
Аналогічний підхід щодо триваючого характеру порушення прав власника земельної ділянки та можливості їх захисту шляхом пред`явлення негаторного позову викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, а також підтверджено у постанові від 18.09.2024 у справі №914/1785/22.
З урахуванням встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що заявлені прокурором вимоги спрямовані на усунення триваючих перешкод у здійсненні Полтавською міською радою правомочностей власника земельної ділянки комунальної власності.
Саме існування на земельній ділянці самочинно збудованого об`єкта нерухомого майна та наявність зареєстрованого за ПП "Макторг" права власності на нього обумовлюють триваючий характер порушення прав територіальної громади, а тому посилання апелянта на початок перебігу позовної давності з моменту ухвалення постанови Полтавського апеляційного суду від 10.07.2019 не враховують правової природи спірних правовідносин.
За наведених обставин підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до заявлених у даній справі вимог немає, а відповідні доводи апеляційної скарги висновків місцевого господарського суду не спростовують.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, отримали належну правову оцінку в оскаржуваному рішенні та по суті зводяться до незгоди апелянта з установленими судом обставинами справи і наданою їм правовою оцінкою.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи переважно повторюють правову позицію відповідачів, викладену під час розгляду справи судом першої інстанції, не містять нових обставин або доказів, які не були предметом дослідження місцевого господарського суду, та не спростовують установлених судом обставин щодо самочинного характеру спірного будівництва, відсутності належних підстав для виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, наявності триваючого порушення прав Полтавської міської ради та правомірності обраного способу захисту.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків Господарського суду Полтавської області, покладених в основу оскаржуваного рішення, та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які відповідно до ст.277 Господарського процесуального кодексу України могли б бути підставою для його скасування або зміни.
Відповідно до статей 73, 74, 77, 86 ГПК України кожна сторона зобов`язана довести підстави своїх вимог чи заперечень, а суд оцінює докази на предмет належності, допустимості та достовірності. Місцевий суд дотримався зазначених приписів, діяв у межах своїх повноважень, забезпечив сторонам реалізацію процесуальних прав і ухвалив рішення на підставі всебічно встановлених обставин та норм матеріального права.
Відповідно до статей 236 та 276 ГПК України підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не встановила. Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і є законним та обґрунтованим.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, понесені заявником витрати, пов`язані з її поданням і розглядом, відшкодуванню не підлягають відповідно до статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Макторг" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.02.2026 у справі №917/1635/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 12.06.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков 

Суддя О.В. Стойка