ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/6005/25 пров. № А/857/38649/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

суддя у І інстанції Мачульський В.В.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення 29 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» (далі – ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС») звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення (далі – ППР) Головного управління ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС) №00152780706 від 19.05.2025, яким до товариства застосовано штрафні санкції у сумі 340,00 грн за порушення вимог пункту 49.2, підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України (далі – ПК) за неподання податкової декларації з податку на прибуток (далі – ПНП) за 2019 рік.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року у справі №140/6005/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, вказаний позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що збиток не утворює бази для нарахування податку на прибуток підприємств. Податкове законодавство не передбачає можливості обкладання податком збитку. У разі якщо фінансовий результат до оподаткування (після усіх коригувань) є від`ємним або нульовим, об`єкт оподаткування відсутній, а податок на прибуток не підлягає нарахуванню.
Тому висновок контролюючого органу про порушення ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС” вимог пункту 49.2, підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК у частині неподання звітності з ПНП за 2019 рік є помилковими, а отже оспорюване ППР №00152780706 від 19.05.2025 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ДПС, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позову ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС” у повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що податковою декларацією з плати за землю на 2019 рік ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» здійснено нарахування податкових зобов`язань із сплати за землю в сумі 24419,13 грн. Отже, фінансовий результат до оподаткування становить (-) 24 419,13 грн. (збиток). Такі показники ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не відображено у декларації з ПНП за 2019 рік, така декларація не була подана, чим порушено вимоги пункту 49.2, підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК. 
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений ПК звітний період, у якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. 
Тому ГУ ДПС діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстави для задоволення позовної заяви ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ТОВ «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Наполягає на тому, що податкове законодавство не передбачає обкладення податком збитку, а отже підстав для винесення оспорюваного ППР не існувало. За приписами податкового законодавства декларація подається платником податку за наявності показників, що підлягають декларуванню, тобто коли існує база для розрахунку податку. У випадку нульових чи від`ємних показників обов`язку подання декларації без будь-яких доходів не виникає.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ГУ ДПС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС” щодо дослідження питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при декларуванні ПНП за 2019 рік, результати якої оформлено актом №10895/07-06/35981430 від 15.04.2025. 
За висновками контролюючого органу, зафіксованих у вказаному акті перевірки, ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС” порушено вимоги пункту 49.2, підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК через неподання податкової декларації з ПНП за 2019 рік.
З огляду на зазначені висновки ГУ ДПС було прийнято ППР №00152780706 від 19.05.2025, яким на підставі пункту 54.3 статті 54 ПК до позивача застосовано штраф у розмірі 340,00 грн. 
Не погоджуючись із вказаним ППР контролюючого органу, ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС” звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що податкове законодавство не передбачає можливості обкладання податком збитку. У разі якщо фінансовий результат до оподаткування (після усіх коригувань) є від`ємним або нульовим, об`єкт оподаткування відсутній, а ПНП не підлягає нарахуванню. Контролюючий орган у акті перевірки підтвердив, що об`єкт оподаткування з ПНП у ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС” не виник. Тому у позивача не виникає обов`язку подання декларації з ПНП. 
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами ПК.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;
Приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК платники податків і зборів зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані із обчисленням та сплатою податків та зборів. 
За приписами пункту 31.1 статті 31 ПК строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Пунктом 36.1 статті 36 ПК встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Як передбачено пунктом 54.1 статті 54 ПК, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Приписами пункту 57.1 статті 57 ПК встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Подання податкової декларації до контролюючих органів регламентовано приписами статті 49 ПК.
За приписами пункту 49.1 статті 49 ПК податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (пункту 49.2 статті 49 ПК).
Відповідно до підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом 49.18.4 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Як свідчать матеріали справи, сам факт неподання податкової декларації з ПНП за 2019 рік ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» не заперечується, як і нарахування товариством податкових зобов`язань із сплати за землю в сумі 24419,13 грн за податковою декларацією з плати за землю на 2019 рік. 
З урахуванням наведеного слід погодитися із доводами відповідача про те, що фінансовий результат позивача до оподаткування становив (-) 24 419,13 грн (збиток), який мав бути відображений у декларації з ПНП за 2019 рік.
У відповідності до пункту 120.1 статті 12о ПК неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
На думку апеляційного суду, за встановлених фактичних обставин та наведеного правового регулювання доводи ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС», з якими погодився суд першої інстанції, про відсутність у позивача обов`язку подання декларації з ПНП за 2019 рік є надуманими і свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи на свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування вимог діючого податкового законодавства.
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ТОВ “ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити.

Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі №140/6005/25 та у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАНІНВЕСТ-СЕРВІС» відмовити. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар