ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/2896/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до органів Національної поліції в Полтавській області повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників. 

Аргументи учасників справи 
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в його особистому кабінеті в застосунку "Резерв+" було виявлено запис про порушення ним правил військового обліку. Також позивач був поданий у розшук на підставі відповідного звернення відповідача у зв`язку з неприбуттям за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки відповідачем не виносилося щодо позивача жодних постанов про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210 210-1 КУпАП. Відтак, на переконання позивача, у відповідача були відсутні підстави щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення позивачем правил військового обліку.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечував. Свою позицію мотивував тим, що позивачу засобами поштового зв`язку "Укрпошта" було направлено повістку від 19.03.2025 року. Відповідно до вимог вказаного документу позивачу належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 31.03.2025 року. Однак 25.03.2025 року поштове відправлення було повернуто у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Тобто, з вищенаведеного вбачається, що у разі якщо військовозобов`язаний не забрав, тобто не отримав повістку протягом встановленого терміну і такий лист повернуто відправнику в ТЦК та СП з поміткою, то підпис про отримання повістки за Постановою №560, не є обов`язковим і в разі неотримання військовозобов`язаним повістки з Укрпошти вчасно вона все одно вважається офіційно врученою. Також ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначає, що відповідно до абз.7 ч.3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" військовозобов`язані у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язані з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Це чітка вимога Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". У зв`язку з чим позивач рахується як "Порушник військового обліку". Звертаємо увагу, що відповідно до інформації ІКС "Оберіг" вбачається, що у позивача відсутня відстрочка від мобілізації та бронювання. 
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач наполягав на задоволенні його позовних вимог. 
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом
Позивач, відповідно до свого військово-облікового документу, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У обліковій картці військовозобов`язаного позивача міститься запис про порушення позивачем військового обліку.
Представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом від 06.01.2026, в якому просив надати інформацію щодо того: - на якій підставі було внесено інформацію про порушення правил військового обліку в Реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; - чи було складено протокол за фактом порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
На запит представника позивача листом від 11.01.2026 №12/42 відповідачем повідомлено, що відповідно даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів "Оберіг" ОСОБА_1 являється порушником військового обліку по причині неприбуття за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію") від 31.03.2025. 
У подальшому представник позивача звернувся до відповідача зі заявою від 20.01.2026, в якій просив закрити справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на підставі частини 9 статті 38, ст. 247 КУпАП; виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів дані про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку; направити до органів Національної поліції України повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , як такого, що вчинив адміністративне правопорушення за статтею (статтями) 210 КУпАП. 
Матеріали справи не містять відповіді відповідача на вказану вище заяву. 
Не погоджуючись з діями відповідача щодо внесення відомостей про порушення правил військового обліку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, що підлягають застосуванню
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі Закон № 2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону № 2232-ХІІ, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону № 2232-ХІІ).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону № 2232-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 30.12.2022 №1487 затвердив "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном". (далі - Порядок №1487).
Згідно з пунктом 2 Порядку №1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16.03.2017 № 1951-VIII “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” (далі - Закон №1951-VIII), єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1951-VII основними завданнями Реєстру є: ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних, при цьому, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У свою чергу, пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Висновки щодо правозастосування
Матеріали справи не містять жодного документального підтвердження притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку. 
Суду, як і представнику позивача на його адвокатський запит, не надано жодних доказів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В суду відсутні будь-які відомості щодо того, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складався, і постанова про адміністративне стягнення виносилась. Доказів зворотного відповідачем суду не надано. 
При цьому, незважаючи на відсутність факту притягнення до адміністративної відповідальності, у застосунку “РЕЗЕРВ+” (який є складовою Реєстру), відповідач відобразив інформацію про те, що позивач вчинив “порушення правил військового обліку”.
Суд зазначає, що Реєстр призначений для зберігання та обробки фактів, встановлених у законному порядку, зокрема факту притягнення до адміністративної відповідальності. 
Як наслідок, відсутність юридичного факту притягнення до адміністративної відповідальності особи - унеможливлює законне внесення до Реєстру відомостей про "порушення військового обліку" цією особою.
В матеріалах справи міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке надав представник ІНФОРМАЦІЯ_4 у якості підтвердження, того що ОСОБА_1 направлялася повістка. Проте суду не надано жодних доказів щодо того, що цим поштовим відправленням була направлена саме повістка. 
У цьому зворотному поштовому повідомленні відправником зазначено Виконавчий комітет Терешківської сільської ради, а не ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Тому суд не має підстав вважати доведеним твердження відповідача про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 направляв ОСОБА_1 повістку.
Водночас, всупереч твердженню представник відповідача, надане в копії зворотнє поштове повідомлення не містить жодних відміток поштової установи про вручення, чи повернення, чи відмову від отримання, що ставить під сумнів факт того, що це поштове відправлення взагалі направлялося засобами Укрпошти. 
Окремо суд зазначає, що навіть у разі наявності доказів того, що ОСОБА_1 була направлена повістка відповідачем й мав місце факт відмови від її отримання - для вчинення дій щодо внесення оскаржуваних даних до застосунку "Резерв+" й оголошення позивача у розшук, відповідач мав щойнаменш розпочати процедуру притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності з відповідною правової кваліфікацією неявки за повісткою.
Однак доказів чи навіть заяв про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 розпочинав провадження у справі про адміністративне правопорушення, суду не надано. 
Отже суд приходить до висновку, що відповідно до відомостей, наявних у суду, притягнення до відповідальності позивача не було, відомості про “порушення правил військового обліку” до Реєстру відносно нього внесені безпідставно. Протилежного відповідачем не доведено.
З цих же міркувань, суд вказує, що у відповідача не виникло підстав для звернення до органів Національної поліції для доставлення позивача до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Отож, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд керуючись частиною 2 статті 9 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача, які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку. 
Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Оскільки, за приписами частини восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є, зокрема, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, відновлення порушених прав позивача належить здійснити шляхом зобов`язання відповідача, як органу ведення Реєстру, вчинити певні дії.
Враховуючи викладене, суд, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача та керуючись частиною 2 статті 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до органів Національної поліції в Полтавській області повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Розподіл судових витрат
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1331,20 грн. 
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн.
З приводу клопотання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Суд зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
На підтвердження розміру витрат, понесених на оплату послуг з придбання правничої допомоги з боку адвоката Серьогіної І.М., до позовної заяви додано копії договору про надання правничої допомоги від 06.01.2026 про надання правової допомоги, квитанції б/н від 06.01.2026 на суму 20000,00 грн., рахунок б/н від 06.01.2026 на суму 20000,00 грн..
Дослідивши ці документи, суд враховує обставини того, що справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.
Оцінивши обставини цієї справи та надані докази у їх сукупності, суд, з урахуванням принципів обґрунтованості, співмірності і пропорційності дійшов висновку про необхідність зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , - 

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку;
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до органів Національної поліції в Полтавській області повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривен). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко