ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.04.2026	Справа № 910/15862/25	
Господарський суд міста Києва у складі:
Судді - Бондаренко-Легких Г. П.
за участю секретаря (помічник судді) – Конон В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали господарської справи №910/15862/25.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35)
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний сервіс України» (03026, м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корпус 1)
про стягнення 48 989 170, 04 грн

За участі представників сторін: 
Від позивача: Аскарін Р.М. (поза межами приміщення суду; ВКЗ) – адвокат, довіреність №8 від 02.01.2026.
Від відповідача: не прибув.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний сервіс України» про стягнення 48 989 170, 04 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору про участь у балансуючій групі №23/В0003 від 11.08.2023 перерахував на користь відповідача гарантійний платіж у загальному розмірі 62 000 000, 00 грн.
Натомість, у зв`язку із припиненням договірних відносин між сторонами, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу гарантійний платіж, проте з урахування зарахування зустрічних однорідних вимог відповідач повернув позивачу лише 22 850 000, 00 грн. Іншу частину суми у розмірі 39 150 000, 00 грн відповідач не повернув позивачу.
З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача 48 989 170, 04 грн, з яких: 39 150 000, 00 грн – основний борг; 1 970 383, 62 грн – 3% річних; 7 868 786, 42 грн – інфляційні втрати.
Дослідивши матеріали позовної заяви, суд залишив її без руху, про що постановив ухвалу від 23.12.2025, якою встановив заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви – п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.
29.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
09.01.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, та підготовче засідання у справі призначив на 17.02.2026.
13.02.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про долучення доказів.
17.12.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку та долучення доказів.
В підготовче судове засідання 17.02.2026 прибув представник позивача (приймав участь у режимі ВКЗ). Представник відповідача у підготовче судове засідання не прибув та про причини неявки суд не повідомив. Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання позивача про поновлення процесуального строку для подання додаткових доказів; закрити підготовче судове засідання та призначити розгляд справи по суті на 17.03.2026.
В судове засідання по суті 17.03.2026 прибув представник позивача (приймав участь у режимі ВКЗ). Представник відповідача у судове засідання по суті не прибув та про причини неявки суд не повідомив. Суд на місці ухвалив відкласти судове засідання по суті на 14.04.2026.
В судове засідання по суті 14.04.2026 прибув представник позивача (приймав участь у режимі ВКЗ). Представник відповідача у судове засідання по суті не прибув та про причини неявки суд не повідомив.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті – 

ВСТАНОВИВ:
І. Фактичні обставини, що стали підставою спору.
11.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетичний сервіс України», як сторона відповідальна за баланс - СВБ (відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання», як учасником балансуючої групи (позивач), укладено договір про участь у балансуючій групі №23/В0003 (надалі – Договір).
Згідно пункту 1.1. Договору, сторони об`єднались у балансуючу групу (шляхом входження/вступу учасника в балансуючу групу ТОВ «ЕСУ») та визначили ТОВ «ЕСУ» стороною, відповідальною за баланс балансуючої групи (СВБ).
За умовами цього Договору, СВБ зобов`язується нести фінансову відповідальність за небаланси електричної енергії балансуючої групи, до складу якої увійшов учасник, перед оператором системи передачі (ОСП), врегульовувати небаланси учасника та надавати ОСП необхідну учаснику фінансову гарантію, а учасник балансуючої групи зобов`язується нести фінансову відповідальність за свої небаланси електричної енергії перед СВБ та оплачувати послуги СВБ з адміністрування фінансової гарантії на умовах Договору (пункт 1.2. Договору).
Між сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 15.08.2023, Додаткову угоду №2 від 16.10.2023, Додаткову угоду №3 від 16.10.2023 до Договору.
Зі змісту пункту 7.4. Договору вбачається, що сторони керуючись статтею 199 ГК України та статтею 570 ЦК України погодили, що учасник зобов`язаний забезпечити виконання всіх своїх грошових зобов`язань, що виникнуть до 31.12.2023 за Договором гарантійним (забезпечувальним) платежем.
Відповідно до підпункту 7.4.2. пункту 7.4. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 16.10.2023, учасник зобов`язується здійснити гарантійний платіж, з призначенням платежу: «Гарантійний платіж згідно Договору (вказати реквізити) про участь у балансуючій групі без ПДВ» (1) у строк до 16.08.2023 у розмірі 16 000 000, 00 грн; (2) у строку до 05.09.2023 у розмірі 20 000 000, 00 грн; (3) у строку до 16.10.2023 у розмірі 26 000 000, 00 грн.
Позивач перерахував відповідачу гарантійні платежі у загальному розмірі 62 000 000, 00 грн за платіжними інструкціями №16196 від 17.08.2023, №16370 від 01.09.2023; №16389 від 04.09.2023; №16439 від 08.09.2023; №17394 від 16.10.2023.
Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» листом вих.№01/13648 від 04.03.2024 повідомило позивача про вихід учасника ринку з балансуючої групи ТОВ «ЕСУ» з 07.03.2024.
Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. Договору передбачено, що у разі порушення учасником грошових зобов`язань за Договором та(або) припинення Договору в частині участі учасника в балансуючій групі СВБ має право зарахувати передбачений Договором гарантійний платіж в рахунок оплати (погашення) грошових зобов`язань учасника строк виконання яких настав до моменту повернення гарантійного платежу. Гарантійний платіж та(або) його частина, яка залишилася після оплати (погашення) вказаних у цьому пункті грошових зобов`язань, підлягає поверненню учаснику до кінця розрахункового місяця, наступного за місяцем в якому Договір було припинено в частині участі учасника в балансуючій групі. 
Позивач листом вих.№1068 від 11.03.2024 просив відповідача, у зв`язку з одностороннім розірванням Договору за ініціативою останнього повернути залишок гарантійного платежу.
У період з 21.06.2024 по 24.03.2025 відповідач частково повернув позивачу гарантійний платіж у розмірі 10 768 392, 20 грн. Окрім цього, між сторонами здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 10 768 392, 20 грн (акт від 30.04.2024; акт від 02.09.2024).
Отже, відповідач повернув позивачу гарантійний платіж у загальному розмірі 22 850 000, 00 грн.
Відтак, позивач просить стягнути з відповідачу суму не повернутого гарантійного платежу у розмірі 39 150 000, 00 грн, додатково за порушення грошового зобов`язання стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 970 383, 62 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 868 786, 42 грн.
Окрім цього, позивач просить доручити органу, що буде виконувати рішення здійснювати нарахування 3% річних на суму основного боргу починаючи з 11.10.2025 і до моменту остаточного виконання рішення суду на підставі частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

ІI. Предмет позову.
Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 48 989 170, 04 грн (основний борг, 3% річних, інфляційні втрати) як невикористаного гарантійного платежу, а також 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

III. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.
За умовами укладеного Договору, у випадку розірвання Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму гарантійного платежу. 
Договір був розірваний в односторонньому порядку зі сторони відповідача, що також підтверджується і ОСП, однак гарантійний платіж відповідач повернув частково, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою щодо стягнення з відповідача неповернутої суми та додатково 3% річних, інфляційних втрат.

IV. Обґрунтування вирішення спору за наявними матеріалами справи.
Суд констатує, що відповідач в силу приписів частини 6, 7 статті 6, пункту 2 частини 6, частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, пунктів 17, 37, 42 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомуційної системи, затверджено рішенням Вищої ради правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021 та згідно пункту 41 постанови Верховного Суду від 30.08.2022 по справі №459/3660/21 належним чином повідомлений про розгляд даної справи та можливість подати відзив на позовну заяву, що підтверджується повідомлення про доставку процесуального документу, а саме ухвали від 09.01.2026 (про відкриття провадження у справі) до електронного кабінету ТОВ «Торговий дім «Енергетичний сервіс України» (відповідач), яке міститься в матеріалах справи.
Так, ухвалу від 09.01.2026 відповідач отримав 10.01.2026 о 00:14 (субота).
Тому, в силу приписів абзацу 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України вважається, що відповідач отримав ухвалу суду від 09.01.2026 – 12.01.2026.
Окрім цього, судом надіслана в електронний кабінет ЄСІТС відповідача ухвала-виклик від 19.02.2026, яку останній отримав 19.02.2026 та ухвала-виклик від 18.03.2026, яку відповідач отримав 18.03.2026.
Однак правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи №910/15862/25, втім відзив або заяву про продовження/поновлення строку для його подання до суду не подав впродовж розумного строку, а відтак, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, з огляду на що суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

V. Оцінка доказів судом та висновки суду.
З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:
- чи підтверджується наявними в матеріалах справи неповернення відповідачем в повному обсязі гарантійного платежу позивача?
- чи правомірно та арифметично правильно позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати відповідачу?

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав.
(1) Щодо основного боргу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 1, пункт 2 частини 2 стаття 11 Цивільного кодексу України).
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина 1, 2 стаття 202 Цивільного кодексу України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 стаття 509 Цивільного кодексу України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 стаття 626 Цивільного кодексу України).
Як підтверджено матеріалами справи, 11.08.2023 між сторонами укладено договір про участь у балансуючій групі №23/В0003, за умовами якого сторони об`єднались у балансуючу групу та визначили відповідача стороною, відповідальною за баланс балансуючої групи (СВБ).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 Цивільного кодексу України).
Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина 1 стаття 547 Цивільного кодексу України).
Сторони пунктом 7.4. Договору узгодили, що керуючись статтею 199 ГК України та статтею 570 ЦК України погодили, що учасник зобов`язаний забезпечити виконання всіх своїх грошових зобов`язань, що виникнуть до 31.12.2023 за Договором гарантійним (забезпечувальним) платежем.
Загальна сума гарантійного платежу, згідно підпункту 7.4.2. пункту 7.4. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 16.10.2023 складає 62 000 000, 00 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач перерахував на рахунок відповідача 62 000 000, 00 грн у якості гарантійного платежу згідно пункту 7.4. Договору.
В подальшому, ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» повідомило позивача про вихід останнього з балансуючої групи відповідача з 07.03.2024, що за твердженнями позивача є фактичним одностороннім розірванням зі сторони відповідача Договору. 
Вказані обставини підтверджуються листом вих.№01/13648 від 04.03.2024 та не заперечуються відповідачем.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 стаття 526 Цивільного кодексу України).
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 стаття 527 Цивільного кодексу України).
Підпунктом 7.4.5. пункту 7.4. Договору передбачено, що у разі порушення учасником грошових зобов`язань за Договором та(або) припинення Договору в частині участі учасника в балансуючій групі СВБ має право зарахувати передбачений Договором гарантійний платіж в рахунок оплати (погашення) грошових зобов`язань учасника строк виконання яких настав до моменту повернення гарантійного платежу. Гарантійний платіж та(або) його частина, яка залишилася після оплати (погашення) вказаних у цьому пункті грошових зобов`язань, підлягає поверненню учаснику до кінця розрахункового місяця, наступного за місяцем в якому Договір було припинено в частині участі учасника в балансуючій групі. 
Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу суму гарантійного платежу до 30.04.2024 включно.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 525, 599 Цивільного кодексу України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Відповідач повернув позивачу суму гарантійного платежу лише у розмірі 22 850 000, 00 грн, з яких фактично повернуто протягом 21.06.2024-24.03.2025 сума у розмірі 10 768 392, 20 грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками, які долучені позивачем до матеріалів справи та 10 768 392, 20 грн за рахунок зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджується відповідними актами від 30.04.2024 та від 02.09.2024.
Отже, відповідач в порушення умов Договору не повернув позивачу гарантійний платіж у розмірі 39 150 000, 00 грн.
Відповідач, в свою чергу, доказів на спростування встановлених вище обставин не надав.
Основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).
Суд зазначає, що статтею 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 вказаного кодексу.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1-4 стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20).
Суд констатує, що відповідач не надав до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів, які в свою чергу могли спростувати доводи, мотиви та аргументи позивача.
Крім того, відповідач не надав докази здійснення повернення позивачу суми гарантійного платежу у розмірі 39 150 000, 00 грн.
Отже, обставини наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у заявленому до стягнення розмірі не спростовані.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 стаття 14 Господарського процесуального кодексу України). 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
З урахуванням встановленого вище, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 39 150 000, 00 грн є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

(2) Щодо 3% річних та інфляційних втрат.
Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 970 383, 62 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 868 786, 42 грн за період з 01.05.2024 по 10.10.2025.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 стаття 625 Цивільного кодексу України).
Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц).
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).
Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Отже, позивач правомірно нарахував відповідачу 3% річних і інфляційні втрати за несвоєчасне виконання останнім грошового зобов`язання щодо повернення суми гарантійного платежу позивачу за Договорам.
Суд здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат зазначає, що розрахунки є арифметично правильними, а тому вимоги позивача в даній частині теж підлягають задоволенню.

(3) Щодо застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.
Позивач також просить зазначити в рішенні суд органу (особі), що буде виконувати рішення суду, здійснювати нарахування 3% річних на суму основного боргу у розмірі 39 150 000, 00 грн починаючи з 11.10.2025 і до моменту остаточного виконання рішення суду.
Суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу (частина 10 стаття 238 Господарського процесуального кодексу України).
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 стаття 2 Господарського процесуального кодексу України).
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина 1, 2 стаття 5 Господарського процесуального кодексу України).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосування частини 10 статті 238 Господарського кодексу України сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач позбавиться необхідності повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів та пені, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в цій частині та зазначити у резолютивній частині рішення про нарахування органом (особою), що буде здійснювати примусове виконання рішення, 3% річних на залишок основного боргу за Договорами, починаючи з 11.10.2025 до моменту повної оплати основного боргу за Договорами, з урахуванням приписів законодавства України.

VI. Розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
За таких обставин, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, суд покладає судовий збір за подання позовної заяви на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний сервіс України» про стягнення 48 989 170, 04 грн – задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний сервіс України» (03026, м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корпус 1; ідентифікаційний код: 45041639) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35; ідентифікаційний код: 42093239) борг у розмірі 39 150 000 (тридцять дев`ять мільйонів сто п`ятдесят тисяч) 00 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 1 970 383 (один мільйон дев`ятсот сімдесят тисяч триста вісімдесят три) грн 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 868 786 (сім мільйонів вісімсот шістдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят шість) грн 42 коп. та судовий збір у розмірі 587 870 (п`ятсот вісімдесят сім тисяч вісімсот сімдесят) грн 04 коп.
3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, про нараховування 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С - сума непогашеної заборгованості (39 150 000, 00); Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість за період з 11.10.2025 і до моменту виконання цього рішення в частині основного боргу (39 150 000, 00 грн) і стягнути отриману суму 3 % річних з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичний сервіс України» (03026, м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корпус 1; ідентифікаційний код: 45041639) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 35; ідентифікаційний код: 42093239).
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 08.05.2026.

Суддя Г.П. Бондаренко – Легких