ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/11/26	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді С.В. Іванчук
І.Ю. Панова,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,
розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу ET "Georgi Djelepov" (Георги Джелепов) б/н від 31.03.2026 року (вх. № 01-05/1012/26 від 06.04.2026 року)
на ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2026 року (суддя В.В.Михайлишин; повну ухвалу складено 25.03.2026 року) про залишення позову без розгляду
у справі № 909/11/26
за позовом: ET "Georgi Djelepov" (Георги Джелепов) (str. Kosta Valyov 4,Bulgaria, 2000 Samokov)
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Музичиної Тамари Йосифівни (надалі ФОП Музичина Т. Й.)
про розірвання договору "Контракт" № 02/01-24 від 16.01.2024 та стягнення коштів в сумі 16300 євро, що еквівалентно на день подання позову 809335, 75 гривень,

за участю:
від позивача (в режимі відеоконференції): Підгорна Л.Є. – адвокат (ордер серії СЕ №1114118 від 31.03.2026 року);
від відповідача: не з`явився
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
06.01.2026 року ET "Georgi Djelepov" (Георги Джелепов) звернувся з позовом до ФОП Музичиної Т. Й. про розірвання договору "Контракт" № 02/01-24 від 16.01.2024 та стягнення коштів в сумі 16300 євро, що еквівалентно на день подання позову 809335,75 гривень.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.01.2026 року у цій справі прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 12.02.2026 року.
12.02.2026 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№2587/26 від 12.02.2026 року), в якому він просив залишити позов без розгляду у зв`язку з тим, що відповідно до пункту 11.6 укладеного між сторонами Контракту № 02/01-24 від 16.01.2024 спір підлягає розгляду у Міжнародному комерційному арбітражному суді при ТПП України.
Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 12.02.2026 року підготовче засідання у цій справі відкладено на 12.03.2026 року о 14:00 год.
17.02.2026 року представник позивача подав через систему «Електронний суд» відповідь на відзив (вх.№2866/26 від 17.02.2026 року), в якому просив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.03.2026 року перенесено підготовче засідання з 12.03.2026 року на 20.03.2026 року о 10:00 год.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2026 року у справі №909/11/26 задоволено заяву ФОП Музичиної Т. Й. про залишення позову без розгляду. Залишено без розгляду позов ET "Georgi Djelepov" (Георги Джелепов) до ФОП Музичиної Т.Й. про розірвання договору "Контракт" № 02/01-24 від 16.01.2024 та стягнення коштів в сумі 16300 євро, що еквівалентно на день подання позову 809335,75 гривень.
Ухвала суду мотивована тим, що сторони у пункті 11.1. Контракту № 02/01-24 від 16.01.2024 визначили, що будь-які суперечки, що виникли по Контракту або у зв`язку з ним, підлягають передачі на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України. Тобто сторони у пункті 11.1. Контракту № 02/01-24 від 16.01.2024 передбачили арбітражне застереження (арбітражну угоду).
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про недійсність, втрату чинності чи неможливість виконання погодженої сторонами у пункті 11.1. Контракту арбітражної угоди.
Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що підписавши угоду, в якій міститься арбітражне застереження, її сторони фактично погодилися з передбаченим у ній порядком вирішення спорів, що свідчить про вільне волевиявлення сторін щодо передачі спорів саме Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України.
З урахуванням вказаного, суд першої інстанції виснував про залишення позову ET "Georgi Djelepov" без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2026 року у справі №909/11/26 та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема зазначає, що ухвала суду порушує права позивача на справедливий суд і позбавляє заявника права на судовий захист. Вказує на те, що оскільки територія України є місцем укладення договору, а також порушення відповідачем умов контракту, що стало підставою для подання позову, відповідно до п.7 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» даний спір територіально підсудний Господарському суду Івано-Франківської області. Заявляє, що існування застереження у контракті про можливість розгляду спору у Міжнародному комерційному арбітражному суді України не перешкоджає стороні договору права на розгляд спору господарським судом України за місцем виконання умов контракту.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду без змін. Зокрема зазначає, що сторони погодили виключний порядок вирішення спорів шляхом міжнародного комерційного арбітражу. За доводами відповідача, суди зобов`язані поважати волевиявлення сторін щодо передачі спору на розгляд арбітражу.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Відповідач не забезпечив участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомив.
З`ясовуючи обставини про ознайомлення відповідача з датою, часом та місцем розгляду справи №909/11/26, суд встановив таке.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.04.2026 року призначено справу № 909/11/26 до розгляду у судовому засіданні на 25.05.2026 року о 10 год 00 хв.
Вказана ухвала вручена особисто відповідачу, що підтверджується відповідною відміткою АТ «Укрпошта» на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення R068086577732.
Отже, суд вчинив необхідні дії щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи №909/11/26.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності відповідача.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 2 статті 41 Закону України «Про міжнародне приватне право» учасники приватноправових відносин з іноземним елементом можуть укласти угоду про вибір суду, якою визначити підсудність судам певної держави або одному чи декільком конкретним судам певної держави справ у спорах, що виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з такими правовими відносинами. Угода про вибір суду укладається у письмовій формі незалежно від місця її укладення. Угода про вибір суду, якою обрано суд України, укладається у письмовій формі відповідно до закону України. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.
Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України).
Статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Зокрема пунктом 1 частини 1 даної статті передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
Отже, процесуальним законом надано право на звернення до господарського суду у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності.
Разом з тим, статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.
Відповідно до частини 6 статті 4 Господарського процесуального кодексу України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
За положеннями частини 2 статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін спору на момент укладення арбітражної угоди знаходиться за кордоном.
В статті 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» зазначено, що "арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.
Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.
Отже, закон надає право (можливість) сторонам передати спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.
Таке право сторони можуть реалізувати на власний розсуд, зазначивши арбітражне застереження у контакті (договорі) або у вигляді окремої угоди.
Наявність арбітражного застереження повинна враховуватися судами, оскільки арбітражне застереження є формою вільного волевиявлення сторонами укладеного правочину (договору, контракту) щодо порядку вирішення спору між ними у межах, визначених законом.
За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Арбітражна угода про передачу спору на розгляд міжнародного комерційного арбітражу не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації особою права на захист своїх прав. У зв`язку з викладеним у сторін існує виключно правова можливість, а не обов`язок звертатися до арбітражного суду.
Нью-Йоркська конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958 (далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (ч.1 ст.ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав.
За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).
Зазначена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 20.08.2025 року у справі №910/10001/24.
Наявність арбітражної угоди (застереження) сама по собі не виключає можливість розгляду судом спору, що підсудний судам України у випадках, передбачених законом.
Укладання угоди про передачу спору на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу до відкриття провадження у справі може бути підставою для залишення позову без розгляду згідно з пунктом 7 частини першої статті 226 ГПК України та частини першої статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», але лише за наявності таких умов: арбітражна угода укладена до відкриття провадження у справі; від відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; такі заперечення висловлено не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору; суд не встановив, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. 
Відповідно до національного законодавства та правил міжнародного договору національний суд здійснює перевірку того, чи є арбітражна угода недійсною, втратила чинність або не може бути виконана, перш за все на етапі, коли до нього надійшов позов із питання, з якого сторони уклали угоду (тобто спір по суті зовнішньоекономічного договору, який містить арбітражне застереження або щодо якого укладена окрема арбітражна угода), і суд за заявою відповідача вирішує питання про залишення позову без розгляду та направлення сторін до арбітражу для вирішення позову у питанні, що є предметом арбітражної угоди.
Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.02.2026 року у справі № 911/2618/25.
Згідно із частиною 2 Положення про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, що є додатком №1 до Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" до Міжнародного комерційного арбітражного суду можуть за угодою сторін передаватися на вирішення спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін спору на момент укладення арбітражної угоди знаходиться за кордоном, а також спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.
Зовнішньоекономічні відносини, спори з яких можуть бути передані на вирішення Міжнародного комерційного арбітражного суду, стосуються, зокрема, відносин купівлі-продажу (поставки) товарів, виконання робіт, надання послуг, обміну товарами та/чи послугами, перевезення вантажів і пасажирів, торгового представництва і посередництва, оренди (лізингу), науково-технічного обміну, обміну іншими результатами творчої діяльності, спорудження промислових та інших об`єктів, ліцензійних операцій, інвестицій, кредитно-розрахункових операцій, страхування, спільного підприємництва та інших форм промислової і підприємницької кооперації.
Предметом спору у справі № 909/11/26 є розірвання договору "Контракт" № 02/01-24 від 16.01.2024, укладеного між приватним підприємцем Музичиною Т.Й. (Продавець) і фірмою ЕТ "Georgi Djelepov" (Покупець), та стягнення з відповідачки на користь позивача коштів в сумі 16 300 євро, що еквівалентно на день подання позову 809 335, 75 гривень. 
Правовідносини між позивачем та відповідачем у цій справі стосуються виконання зобов`язань за вказаним Контрактом.
Водночас, у пункті 11.6 Контракту № 02/01-24 від 16.01.2024 сторони визначили, що будь-які суперечки, що виникли по Контракту або у зв`язку з ним, підлягають передачі на розгляд в Міжнародний комерційний арбітражний суд при ТПП України.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про недійсність, втрату чинності чи неможливість виконання погодженої сторонами у пункті 11.1. Контракту арбітражної угоди. 
12.02.2026 року (до початку розгляду справи по суті) відповідач звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з клопотанням про залишення позову без розгляду, у зв`язку із тим, що сторони у пункті 11.1. Контракту № 02/01-24 від 16.01.2024 передбачили арбітражне застереження про те, що будь-які суперечки, які виникли по Контракту або у зв`язку з ним, підлягають передачі на розгляд до Міжнародного комерційного арбітражного суду при ТПП України. При цьому, жодних заяв щодо суті спору до подання відзиву на позов, у якому заявлено клопотання про залишення позову без розгляду, відповідачем не заявлялось.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що арбітражне застереження у пункті 11.1. Контракту № 02/01-24 від 16.01.2024 є власним волевиявленням сторін договору, зі змісту якого слідує, що між сторонами досягнуто згоди щодо того, що будь-які суперечки, які виникли по Контракту або у зв`язку з ним, підлягають передачі на розгляд в Міжнародний комерційний арбітражний суд при ТПП України.
Наявність дійсного арбітражного застереження та обов`язковість звернення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України за наявності волі на розгляд справи арбітражним судом, не є обмеженням прав позивача, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 55 Конституції України.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Отже, враховуючи вищеописані норми права, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, проаналізувавши матеріали даної справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду постановлена у відповідності до норм матеріального і процесуального права, із з`ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи. 
Суд першої інстанції законно й обґрунтовано залишив позовну заяву ET "Georgi Djelepov" (Георги Джелепов) до ФОП Музичиної Т. Й. про розірвання договору "Контракт" № 02/01-24 від 16.01.2024 та стягнення коштів в сумі 16300 євро, що еквівалентно на день подання позову 809335,75 гривень без розгляду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2026 року у справі №909/11/26.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності до з`ясованих обставин, що мають значення для справи, та норм матеріального і процесуального права. Така ухвала є законною та обґрунтованою, відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду – без змін.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 86, 197, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ET "Georgi Djelepov" (Георги Джелепов) б/н від 31.03.2026 року (вх.№ 01-05/1012/26 від 06.04.2026 року) залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 20.03.2026 року у справі №909/11/26 – без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя С.В. Іванчук

Суддя І.Ю. Панова