ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2749/23  Номер провадження 22-ц/814/1907/26	Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року   	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., 
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Коханій Олексій Володимирович, на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2025 року (повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за участю третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2023 року позивач звернувся до місцевого суду з вищевказаним позовом.
На обґрунтування позову зазначив, що 30 березня 2020 року о 14 год 27 хв, в світлий час доби, за сухої ясної погоди, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги «Полтава – Олександрія» в Козельщинському районі Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони м. Полтава в напрямку м. Кременчука, в межах своєї смуги руху рухався легковий автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який перевозив в якості пасажира на передньому сидінні ОСОБА_5 . 
В цей же час, у зустрічному напрямку, по проїзній частині вказаної автодороги, в межах своєї смуги руху рухався вантажний автомобіль марки «DAF» моделі «XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до якого був приєднаний напівпричіп марки «Shmitz» моделі «SCS 24L» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 . 
На стадії зближення водій автомобіля марки «DAF» моделі «XF 105.410», в`їжджаючи в населений пункт с. Солониця Козельщинського району, порушив вимоги пункту 10.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі – ПДР України) де відповідно зазначено, що: 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», і на 81 км автодороги, допустив виїзд правими колесами автомобіля та напівпричепа на праве узбіччя, не впорався з керуванням, різко змінив напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де в межах узбіччя сталося зіткнення з автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo».
У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) водій автомобіля марки «Renault» моделі «Kangoo» ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 274 від 07 травня 2020 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.
Внаслідок ДТП загинула і пасажир легкового автомобіля ОСОБА_5 . 
Причиною смерті ОСОБА_4 являлися множинні травми грудної клітини поєднані з травмами органів черевної порожнини і таза, які ускладнилися гострою зовнішньою і внутрішньою крововтратою. При судово-токсикологічному дослідженні крові, вилученої від трупа ОСОБА_4 , етиловий та інші спирти не виявлені.
Пасажир автомобіля марки «Renault» моделі «Kangoo» ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 275 від 12 травня 2020 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілої.
Причиною смерті ОСОБА_5 являлися множинні травми органів грудної клітини, поєднані з травмами органів черевної порожнини і таза, які ускладнилися гострою зовнішньою і внутрішньою крововтратою. При судово-токсикологічному дослідженні крові, вилученої від трупа ОСОБА_5 , етиловий та інші спирти не виявлені.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 270 від 27 квітня 2020 року в умовах даної події водій автомобіля марки «DAF» моделі «XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Shmitz» моделі «SCS 24L», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «DAF» моделі «XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Shmitz» моделі «SCS 24L», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , вбачаються невідповідності з вимогами пункту 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
По даному факту 30 березня 2020 року було відкрито кримінальне провадження № 12020170000000128 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України і ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчинені вищевказаного злочину за вказаною нормою кримінального закону.
Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року, що набрав чинності 04 березня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною третьою статті 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В подальшому, справа переглядалася в апеляційному та касаційному провадженнях. Відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2021 року вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року змінено в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в іншій частині вирок щодо ОСОБА_3 залишено без змін. Відповідно до постанови Верховного Суду вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2021 року залишено без змін.
Позивач ОСОБА_2 є батьком померлого у дорожньо-транспортній пригоді 30 березня 2020 року ОСОБА_4 . 
Цивільного позову в ході кримінального провадження позивач не заявляв, разом з тим, внаслідок злочину вчиненого засудженим ОСОБА_3 , ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду, а саме: пошкоджено автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, що доводиться копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
На момент вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України, ОСОБА_3 був у трудових відносинах та працював водієм у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – Фоп ОСОБА_1 ), офіційно зареєстрованого в АДРЕСА_1 , що встановлено під час розгляду кримінальної справи №533/501/20 та не потребує додаткового підтвердження.
З урахуванням того, що винними діями ОСОБА_3 , який працював водієм у ФОП ОСОБА_1 , позивачу було завдано матеріальну шкоду (пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 ), така шкода підлягає відшкодуванню саме роботодавцем і законним власником вантажівки, тобто ФОП ОСОБА_1 .
Автомобіль позивача внаслідок ДТП став непридатним до використання та потребує капітального ремонту, що передбачає вкладення значних коштів. Знаходиться на зберіганні в Козельщинському ВП ГУНП у Полтавській області за адресою: вул. Остроградського, 117, смт. Козельщина Полтавської області. Наразі позивач не може точно визначити розмір спричиненої йому шкоди та, відповідно, встановити ціну даного позову.
У заяві від 21 липня 2025 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути на відшкодування завданої матеріальної шкоди 176 430,00 грн. 
Короткий зміст судового рішення
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2025 року позов ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 за участю третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином задоволено.
Стягнуто з відповідача, ФОП ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану злочином в розмірі ринкової вартості автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_5 , на момент його пошкодження внаслідок ДТП, яка відбулася 30 березня 2020 року, що згідно висновку експерта складає 176 430,00 грн.
Стягнуто з відповідача, ФОП ОСОБА_1 на користь позивача, ОСОБА_2 витрати понесені позивачем на проведення судової експертизи у розмірі 10 223,28 грн.
Стягнуто з відповідача, ФОП ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.
Відповідно до вимог статті 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
Не погодившись з рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2025 року його в апеляційному порядку оскаржив відповідач подавши до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн.
У послідуючому відповідач подав до суду апеляційної інстанції заяву у якій просив стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. 
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а рішення ухвалено без повного та всебічного з`ясування обставин справи.
Зауважує, що суд прийшов до помилкового висновку, що саме на відповідача покладено обов`язок відшкодування матеріальної шкоди.
Акцентує увагу, що судом безпідставно стягнуто збитки з відповідача, відповідно до висновку експерта, при цьому судом не вирішено долю залишків автомобіля. 
Також звернув увагу, що судом безпідставно стягнуто судовий збір з відповідача, оскільки він є інвалідом ІІ групи.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2025 року залишати без змін, як законне та обґрунтоване.
Вказує, що відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки та перебуваючи трудових відносинах з винуватцем ДТП зобов`язаний відшкодовувати шкоду позивачеві.
Також зазначає, що витрати заявлені представником відповідача в суді апеляційної інстанції є завищеними та не відповідають критерію розумності та необхідності.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
Прийнявши участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, представник позивача – адвокат Чубенко Ж.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, оскаржуване рішення просила залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідач, в інтересах якого діє представник – адвокат Коханій О.В., звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про розгляд справи за відсутності представника відповідача, а також просив задовольнити вимоги апеляційної скарги.
Інші учасники справи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, приходить до такого висновку. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 березня 2020 року о 14 год 27 хв, в світлий час доби, за сухої ясної погоди, по сухому асфальтобетонному покриттю проїзної частини автодороги «Полтава – Олександрія» в Козельщинському районі Полтавської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, зі сторони м. Полтава в напрямку м. Кременчука, в межах своєї смуги руху рухався легковий автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який перевозив в якості пасажира на передньому сидінні ОСОБА_5 .
В цей же час, в зустрічному напрямку, по проїзній частині вказаної автодороги, в межах своєї смуги руху рухався вантажний автомобіль марки «DAF» моделі «XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_2 , до якого був приєднаний напівпричіп марки «Shmitz» моделі «SCS 24L» реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 . 
На стадії зближення водій автомобіля марки «DAF» моделі «XF 105.410», в`їжджаючи в населений пункт с. Солониця Козельщинського району, порушив вимоги пункту 10. ПДР України, де зазначено, що: 10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», і на 81 км автодороги, допустив виїзд правими колесами автомобіля та напівпричепа на праве узбіччя, не впорався з керуванням, різко змінив напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де в межах узбіччя сталося зіткнення з автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo».
В результаті ДТП водій автомобіля марки «Renault» моделі «Kangoo» ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 274 від 07 травня 2020 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого.
Внаслідок ДТП загинула і пасажир легкового автомобіля ОСОБА_5 .
Причиною смерті ОСОБА_4 являлися множинні травми грудної клітини поєднані з травмами органів черевної порожнини і таза, які ускладнилися гострою зовнішньою і внутрішньою крововтратою. При судово-токсикологічному дослідженні крові, вилученої від трупа ОСОБА_4 , етиловий та інші спирти не виявлені.
Пасажир автомобіля марки «Renault» моделі «Kangoo» ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 275 від 12 травня 2020 року, отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілої.
Причиною смерті ОСОБА_5 являлися множинні травми органів грудної клітини, поєднані з травмами органів черевної порожнини і таза, які ускладнилися гострою зовнішньою і внутрішньою крововтратою. При судово-токсикологічному дослідженні крові, вилученої від трупа ОСОБА_5 , етиловий та інші спирти не виявлені.
Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 270 від 27 квітня 2020 року в умовах даної події водій автомобіля марки «DAF» моделі «XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Shmitz» моделі «SCS 24L», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «DAF» моделі «XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом марки «Shmitz» моделі «SCS 24L», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , вбачаються невідповідності з вимогами пункту 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.
По факту ДТП 30 березня 2020 року було відкрито кримінальне провадження №12020170000000128 за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України і ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчинені вищевказаного злочину.
Вироком Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року, що набрав чинності 04 березня 2021 року, ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за частиною третьою статті 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В подальшому, справа переглядалася в апеляційному та касаційному провадженнях. Відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2021 року вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року змінено в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в іншій частині вирок щодо ОСОБА_3 залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 08 червня 2021 року вирок Козельщинського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 березня 2021 року залишено без змін.
Позивач ОСОБА_2 є батьком померлого у ДТП ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Внаслідок злочину, вчиненого засудженим ОСОБА_3 , ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду, а саме: пошкоджено автомобіль марки «Renault» моделі «Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, що доводиться копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
На момент вчинення злочину, передбаченого частиною третьої статті 286 КК України, ОСОБА_3 працював водієм у ФОП ОСОБА_1 , офіційно зареєстрованого в АДРЕСА_1 , що встановлено під час розгляду кримінальної справи №533/501/20 та не потребує додаткового підтвердження.
Згідно висновку експерта № 956 за результатами проведення транспортно товарознавчої експертизи по цивільній справі №548/2749/23 складеного 19 травня 2025 року судовим експертом Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса» Міністерства юстиції України: 
1. Ринкова вартість автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_5 , на момент його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 30 березня 2020 року складала C = 176430,00 грн (Сто сімдесят шість тисяч чотириста тридцять грн. 00 коп).
2. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , від ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 30 березня 2020 року, станом на дату проведення експертизи (огляду) 09 жовтня 2024 року складала Сар = 1891221,28 грн.
Позиція апеляційного суду
Щодо відповідача у справі
Щодо роботодавця 
Згідно частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).
Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.
Оскільки ФОП ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, на якому ОСОБА_3 вчинив ДТП, внаслідок чого позивачу заподіяно шкоду, а тому є належним відповідачем у справі.
Щодо страховика
Крім того, відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, які були висловлені вже після ухвалення заочного рішення суду, яке було ухвалено відповідно до іншої правової позиції касаційного суду.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тобто у субсидіарному порядку.
Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17, провадження № 14-95цс20.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що вказані норми матеріального права щодо субсидіарної відповідальності діють в інтересах як потерпілих від страхового випадку осіб, так і осіб, які застрахували свою відповідальність.
Разом з тим, якщо до страхової компанії в межах річного строку не було звернення із заявою про страховий випадок, як це відбулося у даній справі, законних підстав для залучення страхової компанії до розгляду цього спору немає.
Так, підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування (див з цього приводу також правові висновки, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 465/4287/15 провадження № 14-406 цс 19).
Сторони не надали до суду відповідних доказів на підтвердження звернення до страхової компанії з такою заявою, не були подані також до суду першої інстанції заяви про її залучення до розгляду справи в якості співвідповідача, у передбаченому статтею 51 ЦПК України порядку. Тому використання аргументу про незалучення страхової компанії є непослідовною та недобросовісною процесуальною поведінкою, яка за змістом статтею 44 ЦПК України є неприпустимим і тому колегія суддів відхиляє ці доводи скарги.
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Посилання скаржника на положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV суд апеляційної інстанцій вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01 липня 2004 року (далі – Закон №1961-IV) у редакції чинній на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2020 року у справі №908/807/18 дійшов висновку, що стаття 30 Закону №1961-IV з огляду на суб`єктний склад правовідносин застосовується виключно у разі відшкодування шкоди страховиком. Вказав, що стаття застосовується для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності. 
Тобто, якщо відповідачем є фізична особа-підприємець або юридична особа (володілець авто або роботодавець заподіювача), то при визначенні розміру шкоди не застосовуються положення статті 30 Закону №1961-IV, відповідно позивач не зобов`язаний доводити різницю між вартістю авто до та після ДТП. Позивачу достатньо надати суду, наприклад, звіт про оцінку, у якому буде визначено розмір матеріальних збитків без встановлення залишкової вартості авто після ДТП, що збільшує розмір відшкодування.
Слід звернути увагу, що згідно частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Також, відповідно до частин першої, другої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що не обговорення питання про повернення майна після відшкодування збитків не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідач не надав суду доказів на яку суму має бути зменшено розмір стягнення та не заявляв клопотання про передачу йому залишків автомобіля. 
Щодо розподілу судових витрат у суді першої інстанції
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).
Пунктом дев`ятим частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 виданого 26 листопада 2020 року ОСОБА_1 встановлена пенсія по інвалідності ІІ групи, загальне захворювання, термін дії: довічно.
При цьому судом першої інстанції встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем.
Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
За правилами частин другої та четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати всі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплене й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2020 року у справі №903/323/20 зазначив, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх (такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 161/6253/15-ц, від 07 квітня 2020 року у справі № 743/534/16-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 910/16713/15).
Отже, громадяни, які мають статус фізичної особи - підприємця та підпадають під ознаки відповідних пунктів статті 5 Закону України «Про судовий збір», мають право користуватися пільгами, визначеними цією статтею.
Подібні висновки про те, що громадяни, які мають статус фізичної особи - підприємця та підпадають під ознаки відповідних пунктів статті 5 Закону України «Про судовий збір», мають право користуватися пільгами, визначеними цією статтею, викладені в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 921/377/14-г, від 05 грудня 20149 року у справі № 925/1150/18.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що відповідач є інвалідом ІІ групи та підтверджується копією пенсійного посвідчення, відповідно звільнений від сплати судового збору, а тому рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2025 року, в частині стягнення судових витрат слід змінити, а судові витрати за подачу позовної заяви віднести за рахунок держави.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2025 року в частині стягнення судового збору слід змінити, віднести судові витрати за подачу позовної заяви за рахунок держави, а в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції
Відповідно до частини тринадцятої 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи то судові витрати за подачу апеляційної скарги віднести за рахунок держави.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню та зміні рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення судового збору, тому відсутні підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки сама сума коштів стягнутих на користь позивача залишається незмінною, а рішення в частині відшкодування збитків не змінюється. 
Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Коханій Олексій Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2025 року в частині стягнення з відповідача ФОП ОСОБА_1 судового збору на користь держави в розмірі 3028,00 грн змінити.

Судові витрати за подачу позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за участю третьої особи на стороні відповідача: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином віднести за рахунок держави.

В іншій частині рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 14 листопада 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2026 року.

Головуючий        В.П. Пікуль 

Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко