ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/2731/25	

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від позивача – Миська Т.Г.
від відповідача (скаржника) – Швець В.О., Олексів В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича від 30 грудня 2025 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2025 року (повний текст підписано 15.12.2025), суддя Король М.Р.
у справі № 914/2731/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт», м. Перемишляни, Львівська область
до відповідача Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича, м. Львів
про стягнення 445 636,45 грн

встановив:
02 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача – Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича про стягнення 445 636,45 грн – збитків, спричинених внаслідок втрати та пошкодження вантажу.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2025 року у справі № 914/2731/25 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 445 636,45 грн – збитків. Здійснено розподіл судових витрат (судового збору та витрат на надання професійної правничої допомоги).
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не виконав своїх зобов`язань згідно договору та заявки, а саме, не доставив прийнятий до перевезення вантаж вантажоодержувачу, не забезпечив збереження вантажу відповідно до вимог чинного законодавства, що регулює перевезення вантажів автомобільним транспортом, відтак, допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за договором перевезення. Суд у рішенні зазначив, що свої вимоги позивач обґрунтовує положеннями договору перевезення, посилаючись при цьому на норми, які регулюють порядок відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням умов договору, і в даному випадку спір не стосується загального (генерального) делікту; вина перевізника за втрату, нестачу, псування та ушкодження вантажу презюмується та не підлягає доведенню замовником. Водночас відповідачем не доведено, що причиною незбереження вантажу була непереборна сила, що б звільняло його від відповідальності. При цьому, судом встановлено, що факт пошкодження та непридатності до реалізації вантажу є належним чином зафіксованим та доведеним позивачем.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач – Фізична особа-підприємець Швець Володимир Олександрович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2025 року у справі № 914/2731/25 та ухвалити нове про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що у спірному випадку відсутня його вина у знищенні та псуванні вантажу, оскільки таке сталося внаслідок форс-мажорних обставин (протиправні дії іншої особи, які призвели до ДТП), відтак, відповідач (перевізник) звільняється від відповідальності за пошкодження вантажу. Наголошує, що постановою Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року у справі № 275/602/25 ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, відтак, саме вказана особа має бути відповідачем у цій справі. Крім цього, вважає, що суд помилково не залучив вказану особу третьою особою у справі. Також апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було враховано висновки, які містяться у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 907/746/17 та від 08.02.2021 у справі № 904/264/20.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідач у відповідності до умов договору перевезення несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого ним до перевезення вантажу та зобов`язаний відшкодувати в повному обсязі збитки експедитора, замовника перевезення, вантажовідправника та/або вантажоодержувача, заподіяні діями або бездіяльністю перевізника (п.7.4). Наголошує, що у справі про адміністративне правопорушення № 275/602/25 не досліджувалося питання про те, чи вжив водій транспортного засобу, який належить відповідачу (перевізнику), усіх необхідних заходів для уникнення дорожньо-транспортної пригоди, при цьому, з матеріалів справи вбачається, що між транспортними засобами взагалі не було прямого контакту, що свідчить про можливість запобігання інциденту та збереження вантажу за умови належної уважності та обережності з боку водія. Пошкодження вантажу внаслідок протиправних дій третіх осіб не може розглядатися як обставина непереборної сили (форс-мажор) і, відповідно, не звільняє відповідача від відповідальності за договором перевезення.
23 квітня 2026 року від позивача до суду надійшла заява про розподіл судових витрат (стягнення з відповідача на користь позивача 15 000 грн – витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції).
24 квітня 2026 року від скаржника до суду надійшло клопотання про долучення до справи нового доказу – сертифікату Львівської торгово-промислової палати № 4600-26-0906 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 21 квітня 2026 року вих.№ 19-08-16/345. У клопотанні апелянт зазначає, що вказаний доказ ним отримано 21 квітня 2026 року та такий не міг бути поданий раніше з причин, незалежних від скаржника.
27 квітня 2026 року від позивача до суду надійшло заперечення на клопотання апелянта, в якому позивач зазначає, що відповідач не просить суд поновити пропущений процесуальний строк на подання клопотання про долучення нового доказу. Крім цього, звертає увагу, що відповідачем не долучено до клопотання належних доказів про його надіслання позивачу.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про долучення доказу.
Представник позивача в судовому засіданні проти такого клопотання заперечив.
Розглянувши клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нового доказу – сертифікату Львівської торгово-промислової палати № 4600-26-0906 від 21 квітня 2026 року, колегія суддів таке залишила без розгляду, з огляду на те, що такий доказ подано з порушенням визначеного чинним ГПК України строку, без клопотання про поновлення такого строку та обґрунтування причин неможливості його подання до суду першої інстанції. Крім цього, Верховний Суд неодноразово вказував, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15, від 27.01.2025 у справі № 910/14503/23 тощо).

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2025 року у справі № 914/2731/25 та ухвалити нове про відмову в позові, з підстав, наведених у апеляційній скарзі.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 17 березня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» (в тексті договору – експедитор) та Приватним підприємством «Світчай» (в тексті договору – клієнт) укладено договір транспортного експедирування № МТЗ-220317-001 відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 клієнт доручає, а експедитор приймає на себе зобов`язання від імені та за рахунок клієнта організувати перевезення вантажів автомобільним транспортом як на території України, так і за її межами. Для забезпечення виконання перевезення експедитор залучає третіх осіб або самостійно доставляє вантаж в пункт призначення.
23 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» (в тексті договору – експедитор) та Фізичною особою-підприємцем Швецем Володимиром Олександровичем (в тексті договору – перевізник) укладено договір перевезення № МТП-240423-1, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 перевізник зобов`язується своєчасно доставити в пункт призначення на території України або за її межами прийнятий ним на умовах цього договору вантаж та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а експедитор - за рахунок та на виконання доручення замовника перевезення, сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно з п.3.2 Договору перевезення перевізник зобов`язується, зокрема забезпечити кріплення вантажу, що гарантує безпеку руху та збереження вантажу в момент його транспортування (пп.3.2.5); доставити прийнятий для перевезення вантаж в обумовлені заявкою місце, дату та час, та передати вантаж особі, уповноваженій на його отримання (пп.3.2.9).
У п.4.1 Договору перевезення сторони погодили, що згода сторін щодо кожного конкретного перевезення оформляється заявкою, яка складається в двох примірниках. Складена та підписана сторонами заявка засвідчується печатками сторін (однієї із сторін, якщо інша сторона не використовує печатку у своїй діяльності).
Відповідно до п.7.1 Договору перевезення за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність, передбачену умовами цього договору, а у випадках непередбачених цим договором - чинним в Україні законодавством та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ.
Сторона, що своїми діями або бездіяльністю заподіяла збитки, зобов`язана відшкодувати заподіяні збитки протягом 10 (десяти) днів з моменту заподіяння не дочікуючись вимоги особи, що зазнала збитків (п.7.2 Договору перевезення).
Пунктом 7.3 Договору перевезення сторони погодили, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення і зберігається за перевізником до моменту фактичної передачі вантажу вантажоодержувачу, що підтверджується підписом уповноваженої особи вантажоодержувача у відповідній графі товарно-транспортної накладної (CMR).
Згідно з п.7.4 Договору перевезення перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого ним до перевезення вантажу в розмірі фактичної вартості втраченого, відсутнього, зіпсутого або пошкодженого вантажу. Перевізник зобов`язаний також додатково до суми компенсації вартості вантажу відшкодувати в повному обсязі збитки експедитора, замовника перевезення, вантажовідправника та/або вантажоодержувача, в тому числі втрачену вигоду, заподіяні в результаті втрати, нестачі, псування або пошкодження вантажу, дій або бездіяльності перевізника.
13 червня 2025 року на виконання умов договору перевезення сторонами підписано Заявку № МТП-240423-1-6, в якій погоджено умови та вимоги до транспортування вантажу (продуктів – 16 палет, до 10 т) за маршрутом: завантаження - м. Львів, вивантаження - смт Слобожанське, Дніпропетровська область. Дата подачі авто під завантаження – 13 червня 2025 року; дата доставки вантажу – 14 червня 2025 року. Водій – Шевченко Андрій; транспортний засіб - IVECO, д.н.з НОМЕР_1 . Вартість доставки – 27 500 грн з ПДВ. Додаткові умові – чисте та сухе авто.
Кількість та вид вантажу для перевезення, а також факт завантаження продукції визначено наступними документами:
- видатковою накладною № Ин0001254 від 12.06.2025 року та товарно-транспортною накладною № РИн0001254 від 12.06.2025 року – чай чорний дрібнолистовий «Золотий Слон», 500 г – 100 ящиків, 1200 місць; чай чорний міцний у фільтр-пакетах, 2 г б/я, 4 кг – 125 ящиків, 125 місць; чай чорний з бергамотом у фільтр-пакетах б/я, 4 кг - 100 ящиків, 100 місць, загальною вартістю 258 005,70 грн з ПДВ.
- видатковою накладною № Ин0001255 від 12.06.2025 року та товарно-транспортною накладною № РИн0001255 від 12.06.2025 року – домашні продукти «Персики половинки», 850мл/820г ж/б – 127 ящиків, 3048 шт., загальною вартістю 203 691,74 грн з ПДВ.
- видатковою накладною № Ин0001292 від 13.06.2025 року та товарно-транспортною накладною № РИн0001292 від 13.06.2025 року – крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком «ChocoFun» 400г – 96 ящиків, 1152 шт., загальною вартістю 60 825,60 грн з ПДВ.
- видатковою накладною № Ин0001355 від 13.06.2025 року та товарно-транспортною накладною № РИн0001355 від 13.06.2025 року – чай зелений ф/п б/я 4 кг - 13 шт., чай зелений дрібнолистовий «Золотий Слон» 500 г – 9 ящиків, 108 шт, загальною вартістю 17 959,62 грн з ПДВ.
- видатковою накладною № Ин0001363 від 13.06.2025 року та товарно-транспортною накладною № РИн0001363 від 13.06.2025 року – домашні продукти «Персики половинки» 850мл/820г ж/б – 127 ящиків, 3048 шт., загальною вартістю 203 691,74 грн з ПДВ.
Загальна вартість отриманого для перевезення товару становила 744 174,40 грн.
Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні належним чином оформлені та підписані вантажовідправником – ПП «Світчай».

Листом за вих.№ 14/06-2025 від 14 червня 2025 року ФОП Швець В.О. повідомив ТОВ «Морітан Транспорт» про те, що під час здійснення перевезення за маршрутом м. Львів - смт Слобожанське, відповідно до заявки на перевезення вантажу № МТП-240423-1-6 від 13.06.2025, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом IVECO НОМЕР_1 , потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим, завершити перевезення в заплановані терміни неможливо; на місце події викликані відповідні служби, здійснюється оформлення всіх необхідних документів відповідно до чинного законодавства.
Листом за вих.№ 79 від 15 червня 2025 року ТОВ «Морітан Транспорт» звернулося до ФОП Швеця В.О. з проханням повернути пошкоджений внаслідок ДТП вантаж, що перевозився за заявкою № МТП-240423-1-6 від 13.06.2025, на місце первинного завантаження (с. Муроване, Львівська область) для проведення інвентаризації, огляду та документальної фіксації стану вантажу та оцінки можливих збитків.
18 червня 2025 року представниками вантажовідправника (ПП «Світчай») та перевізника (ФОП Швеця В.О.) складено Акт про пошкодження вантажу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому зафіксовано, що 14 червня 2025 року близько 11:45 на трасі Київ-Чоп між населеними пунктами Кочерово та Йосипівка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки VOLVO, державний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу марки IVECO, державний номер НОМЕР_1 , яким здійснювалося перевезення вантажу (16 палет): чай чорний дрібнолистовий «Золотий слон», 500 г – 1200 шт.; чай зелений дрібнолистовий «Золотий слон», 500 г – 108 шт.; чай чорний ф/п Бергамот 4 кг - 100 шт.; чай чорний ф/п міцний 4 кг – 138 шт.; персик половинками, з/б 850/820 мл. – 6096 шт.; крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком 400 г – 1152 шт.
У вказаному акті зафіксовано пошкоджений товар, який не придатний для реалізації та не прийнятий вантажовідправником, а саме:
- чай Золотий слон чорний дрібнолистовий 500 г - 20 шт., пошкоджено упаковку, затікання дощової води та дизельного пального;
- чай Золотий слон зелений дрібнолистовий 500 г - 48 шт., пошкоджено упаковку, затікання дощової води та дизельного пального;
- чай чорний ф/п Бергамот, 4 кг – 5 шт., пошкоджено упаковку, затікання дощової води та дизельного пального;
- чай чорний ф/п Міцний, 4 кг – 12 шт., пошкоджено упаковку, затікання дощової води та дизельного пального;
- персик половинками з/б 850/820 мл – 5320 шт., деформована залізна банка, забруднення дизельним пальним;
- крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком, 400 г – 916 шт., деформована пластикова упаковка, забруднення дизельним пальним.
Також в акті зафіксовано товар, придатний для використання (реалізації), не пошкоджений та прийнятий вантажовідправником:
- чай Золотий слон чорний дрібнолистовий 500 г - 1156 шт.;
- чай Золотий слон зелений дрібнолистовий 500 г - 36 шт.; 
- чай чорний ф/п Бергамот, 4 кг – 95 шт.;
- чай чорний ф/п Міцний, 4 кг – 122 шт.;
- персик половинками з/б 850/820 мл – 696 шт.;
- крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком, 400 г – 204 шт.
В акті зазначено, що страхування вантажу не здійснювалося, а згідно з листом експедитора від 15.06.2025 року № 79 вантаж повернуто на склад вантажовідправника.
Крім цього, зі змісту наведеного вище акту від 18.06.2025 вбачається, що частина вантажу взагалі не була повернута перевізником, а саме:
- чай Золотий слон чорний дрібнолистовий 500 г – 24 шт.;
- чай Золотий слон зелений дрібнолистовий 500 г – 24 шт.;
- чай чорний ф/п Міцний, 4 кг – 4 шт.;
- персик половинками з/б 850/820 мл – 80 шт;
- крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком, 400 г – 32 шт.
У претензії від 19 червня 2025 року ПП «Світчай» просило ТОВ «Морітан Транспорт» відшкодувати завдані збитки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 14.06.2025 року, у розмірі 445 636,45 грн, що становить вартість втраченого та пошкодженого вантажу.
25 липня 2025 року ТОВ «Морітан Транспорт» відшкодувало повну вартість завданої ПП «Світчай» шкоди, що підтверджується платіжною інструкцією № 5062 від 25.07.2025 року на суму 445 636,45 грн.
30 червня 2025 року ТОВ «Морітан Транспорт» надіслало ФОП Швецю В.О. претензію від 24.06.2025 про відшкодування збитків у розмірі 445 636,45 грн.
У відповідь на претензію листом за вих.№ 07/07-2 від 07.07.2025 відповідач повідомив позивача про тримісячний строк розгляду претензії та просив надіслати відповідні документи.
Листом за вих.№ 82 від 23.07.2025 позивач повідомив, що факт пошкодження, втрати та неможливості реалізації вантажу підтверджено Актом від 18.06.2025 року, який було підписано представником та водієм відповідача. Також зазначив, що при завантаженні вантажу згідно з заявкою № МТП-240423-1-6 від 13.06.2025, водієві (перевізнику) передано відповідні товарно-транспортні та видаткові накладні для підпису, в яких зазначено найменування, кількість і вартість вантажу; копії видаткових накладних повторно надано разом із претензією, де зазначено обсяг пошкодженого вантажу та його загальну вартість.
22 серпня 2025 року відповідач надіслав на адресу позивача відповідь на претензію (вих.№ 21/08-1 від 21.08.2025), у якій зазначив про неотримання в повній мірі необхідної інформації, яка б сприяла швидкому розгляду заявленої претензії.
02 вересня 2025 року ТОВ «Морітан Транспорт» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ФОП Швеця Володимира Олександровича 445 636,45 грн – збитків, спричинених внаслідок втрати та пошкодження вантажу.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ст.22 ЦК України).
Згідно з ст.224 ГК України (тут і надалі, чинного на час виникнення спірних правовідносин) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: - вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; - додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; - неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; - матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст.225 ГК України).
В силу положень ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Статтею 1192 ЦК України передбачено, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Крім цього, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
У відповідності до ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
В силу ч.1 ст.924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.
Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ч.2 ст.924 ЦК України).
Поряд з тим, відповідно до ст.306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень (ст.307 ГК України).
Відповідно до ч.1 ст.314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.
Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.
Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ст. 623 ЦК України).
За змістом наведених вище норм обсяг відповідальності перевізника має бути погоджений сторонами у відповідному договорі і не повинен суперечити положенням чинного законодавства.
У договорі перевезення № МТП-240423-1 від 23 квітня 2024 року, укладеному між сторонами у цій справі, останні погодили, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого ним до перевезення вантажу в розмірі фактичної вартості втраченого, відсутнього, зіпсутого або пошкодженого вантажу. Перевізник зобов`язаний також додатково до суми компенсації вартості вантажу відшкодувати в повному обсязі збитки експедитора, замовника перевезення, вантажовідправника та/або вантажоодержувача, в тому числі втрачену вигоду, заподіяні в результаті втрати, нестачі, псування або пошкодження вантажу, дій або бездіяльності перевізника.
З урахуванням вищезазначеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, як перевізник, несе відповідальність за вантаж, що перевозився ним на підставі заявки № МТП-240423-1-6 від 13 червня 2025 року; втрата та пошкодження частини вантажу підтверджується підписаним в тому числі і перевізником актом про пошкодження вантажу від 18 червня 2025 року, відтак, перевізник зобов`язаний відшкодувати експедитору збитки, які були останнім сплачені на користь замовника (вантажовідправника) у повному обсязі.
При цьому, колегія суддів відхиляє посилання відповідача на відсутність його вини у заподіянні збитків, враховуючи наступне:
Так, наведені вище норми чинного законодавства передбачають презумпцію вини перевізника у разі втрати, нестачі, псування або пошкодження вантажу, прийнятого до перевезення, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини. Обов`язок доведення відсутності своєї вини покладено на перевізника. Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу впродовж усього період здійснення перевезення до видачі вантажу одержувачу. Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.
Відтак, перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила.
Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч.1 ст.924 ЦК України не звільняє перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.
Посилання відповідача на постанову Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року у справі № 275/602/25, якою ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів відхиляє, оскільки станом на час вирішення справи в суді першої інстанції та станом на час ухвалення рішення у цій справі (№ 914/2731/25) вказана постанова не набрала законної сили, відтак, не була предметом оцінки суду першої інстанції.
Більше того, спірні правовідносини у цій справі виникли між сторонами на підставі договору перевезення № МТП-240423-1 від 23 квітня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» та Фізичною особою-підприємцем Швецем Володимиром Олександровичем, який, як перевізник, зобов`язався своєчасно доставити в пункт призначення на території України або за її межами прийнятий ним на умовах цього договору вантаж та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, та відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого ним до перевезення вантажу в розмірі фактичної вартості втраченого, відсутнього, зіпсутого або пошкодженого вантажу.
З огляду на наведене, судом також відхиляються доводи скаржника про те, що належним відповідачем у цій справі є винний у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди – ОСОБА_1 . Вказана особа не є стороною договору перевезення та не відповідає перед позивачем за зобов`язаннями щодо перевезення вантажу.
Також колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на положення розділу 9 договору перевезення № МТП-240423-1 від 23 квітня 2024 року щодо форс-мажорних обставин, оскільки останнім не доведено існування у спірному випадку форс-мажорних обставин, які б звільняли перевізника від відповідальності за втрату та знищення вантажу. ДТП не є такою обставиною.
Відповідачем не доведено, що пошкодження вантажу сталося внаслідок обставин непереборної сили, яким він не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.
З огляду на наведене, враховуючи те, що перевізник не виконав своїх зобов`язань згідно договору перевезення та заявки, а саме: не доставив прийнятий до перевезення вантаж вантажоодержувачу, не забезпечив збереження та схоронність частини вантажу, що як наслідок призвело до його втрати та пошкодження і неможливості подальшого використання, відтак, останній повинен відшкодувати позивачу понесені ним збитки, які позивач сплатив замовнику (вантажовідправнику).
Розмір збитків підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема і підписаним представником перевізника актом про пошкодження вантажу від 18 червня 2025 року, в якому зафіксовано пошкоджений товар, який не придатний для реалізації та не прийнятий вантажовідправником, а саме: - чай Золотий слон чорний дрібнолистовий 500 г - 20 шт.; - чай Золотий слон зелений дрібнолистовий 500 г - 48 шт.; - чай чорний ф/п Бергамот, 4 кг – 5 шт.; - чай чорний ф/п Міцний, 4 кг – 12 шт.; - персик половинками з/б 850/820 мл – 5320 шт.; - крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком, 400 г – 916 шт. Також в акті зафіксовано товар, придатний для використання (реалізації), не пошкоджений та прийнятий вантажовідправником: - чай Золотий слон чорний дрібнолистовий 500 г - 1156 шт.; - чай Золотий слон зелений дрібнолистовий 500 г - 36 шт.; - чай чорний ф/п Бергамот, 4 кг – 95 шт.; - чай чорний ф/п Міцний, 4 кг – 122 шт.; - персик половинками з/б 850/820 мл – 696 шт.; - крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком, 400 г – 204 шт. Водночас, зі змісту вказаного акту вбачається, що частина вантажу взагалі не була повернута перевізником, а саме: - чай Золотий слон чорний дрібнолистовий 500 г – 24 шт.; - чай Золотий слон зелений дрібнолистовий 500 г – 24 шт.; - чай чорний ф/п Міцний, 4 кг – 4 шт.; - персик половинками з/б 850/820 мл – 80 шт.; - крем кондитерський з шоколадно-горіховим смаком, 400 г – 32 шт.
Видатковими накладними, що містяться у матеріалах справи, підтверджується вартість пошкодженого та втраченого вантажу на загальну суму 445 636,45 грн, які позивач відшкодував вантажовідправнику (ПП «Світчай).
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 445 636,45 грн – збитків, завданих внаслідок пошкодження та втрати вантажу.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи апеляційним судом. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми таких витрат становить 15 000 грн.
До закінчення судових дебатів представник позивача подав до суду докази судових витрат в сумі 15 000 грн та просив стягнути такі з відповідача.
Розглянувши заяву ТОВ «Морітан Транспорт» про стягнення з відповідача на користь позивача 15 000 грн – витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вказаної заяви, з огляду на наступне:
В силу положень ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1).
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.126 ГПК України).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 126 ГПК України).
Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду: довіреність від 09.09.2025, що підтверджує повноваження адвоката Миськи Тараса Григоровича на представництво інтересів ТОВ «Морітан Транспорт» у Західному апеляційному господарському суді; додаткову угоду № 2 від 13.01.2026 до договору № 01/08 про надання правової допомоги від 01.08.2025; акт здачі-приймання наданої правової допомоги від 22.04.2026 на суму 15 000 грн.
Згідно з п.п.1.1, 1.2 договору № 01/08 про надання правової допомоги від 01.08.2025, укладеного між ТОВ «Морітан Транспорт» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Фортіус», останнє приймає на себе зобов`язання з надання клієнту правової допомоги щодо захисту прав та інтересів останнього в будь-яких органах державної влади України і органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в судових органах України будь-яких інстанцій, зокрема щодо захисту прав клієнта у правовідносинах з Фізичною особою-підприємцем Швецем Володимиром Олександровичем щодо не виконання останнім умов договору перевезення № МТП-240423-1 від 23.04.2024 року та заявки № МТП-240423-1-6 від 13.06.2025 року. Об`єднання вчиняє усі необхідні на розсуд адвоката дії, передбачені чинним в Україні законодавством, на користь та в інтересах клієнта.
Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 2 від 13.01.2026 до договору № 01/08 про надання правової допомоги від 01.08.2025, розмір гонорару за послуги з надання клієнту правової допомоги щодо захисту прав та інтересів останнього у справі № 914/2731/25 у Західному апеляційному господарському суді щодо стягнення збитків з ФОП Швеця В.О. становить 15 000 грн.
Як вбачається з акту здачі-приймання наданої правової допомоги від 22.04.2026 адвокатом надано клієнту професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 15 000 грн. Зокрема: ознайомлення з апеляційною скаргою, підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу – 6 год.; підготовка та участь в судовому засіданні 23.02.2026; підготовка та участь в судовому засіданні 23.03.2026.
Відповідно до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, в тому числі є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характер; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказала, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки – підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.ч.5, 6 ст.126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до апеляційного суду не надходило.
Слід зазначити, що заява позивача із долученими доказами понесення витрат була надіслана до електронного кабінету відповідача. В судовому засіданні представник відповідача не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, зокрема і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18).
Також суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. (Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20).
Апеляційним судом враховано, що предметом позову у цій справі є стягнення 445 636,45 грн збитків, справа розглядалась апеляційним судом з повідомленням (викликом) сторін із призначенням судового засідання, в якому був присутній представник позивача та які не були тривалими; поряд з тим, представником позивача підготовлено та подано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу (на 8 сторінок), відтак, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про обмеження розміру витрат позивача на професійну правову допомогу, з огляду на їх розумну необхідність, а відтак, часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача 10 000 грн – у відшкодування витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи апеляційним судом (за складання відзиву та участь представника у судових засіданнях).
Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як зазначалось вище, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги відповідача – без задоволення, відтак, враховуючи положення ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10 000 грн – у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом. У задоволенні решти вимог заяви позивача слід відмовити.
Керуючись ст.ст.123, 126, 129, 236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 10 грудня 2025 року у справі № 914/2731/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича – без задоволення.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» про розподіл судових витрат задоволити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Швеця Володимира Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код – НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» (81200, Львівська область, м. Перемишляни, вул. Привокзальна, 15А; ідентифікаційний код – 38740503) 10 000 грн – витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи Західним апеляційним господарським судом.
В задоволенні решти вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Морітан Транспорт» відмовити.
На виконання постанови видати наказ.
Матеріали справи № 914/2731/25 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 04 травня 2026 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.