ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Львів	Справа № 140/14459/24 пров. № А/857/15170/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року (суддя Плахтій Н.Б., ухвалене в м. Луцьку) у справі № 140/14459/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 01.02.1991 по 15.01.1992 згідно з трудовою книжкою № НОМЕР_1 від 09.04.1987 в Луганському кооперативі «Висотник» для призначення пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV; зобов`язання врахувати до страхового стажу період роботи з 01.02.1991 по 15.01.1992 згідно з трудовою книжкою № НОМЕР_1 від 09.04.1987 в Луганському кооперативі «Висотник» та провести перерахунок пенсії відповідно Закону №1058-IV з врахуванням вказаного періоду з 20.07.2024, тобто з дня призначення пенсії.
Вказував, що 28.08.2024 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком та всіма наявними документами, зокрема, трудовою книжкою, оскільки досяг 60 років. Йому призначено пенсію за віком із 20.07.2024. Проте до страхового стажу не враховано період роботи з 01.02.1991 по 15.01.1992 згідно з трудовою книжкою № НОМЕР_1 від 09.04.1987 в Луганському кооперативі «Висотник», оскільки в трудовій книжці два записи (перший – 01.02.1991, а другий – 23.01.1991).
На думку позивача, неврахування Пенсійним органом цього періоду роботи, призвело до того, що позивач недоотримує пенсію. Позивач вважає дії відповідача щодо не врахування стажу для призначення пенсії протиправними.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року позов задоволено. 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.02.1991 по 15.01.1992 у Луганському кооперативі «Висотник».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 20.07.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 01.02.1991 по 15.01.1992 у Луганському кооперативі «Висотник».
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач-Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 із 20.07.2024 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком, яка призначена відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі – №1058-ІV).
Відповідно до листа відповідача від 13.09.2024 позивача повідомлено про те, що до страхового стажу до донесення додаткових документів не враховано період роботи в кооперативі «Висотник» з 01.02.1991 по 15.01.1992 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.04.1987. Крім того, ставилося питання про долучення довідки, що підтверджує денну форму навчання у Київському політехнічному університеті з 01.09.1981 по 16.02.1987. 
Як видно з матеріалів цієї справи, позивач неодноразово звертався до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за віком. Так, 05.12.2024 року позивач звернувся до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Волинській області із заявою за №18858 про перерахунок пенсії з урахуванням стажу на підставі поданих документів, при цьому жодних доданих документів для перерахунку позивачем надано не було.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 , рішенням ГУ ПФУ у Волинській області відмовлено в проведенні перерахунку пенсії з врахуванням стажу за період роботи з 01.02.1991 по 15.01.1992, оскільки зазначений період роботи не підтверджений у встановленому порядку, записи у трудовій книжці позивача не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а інших документів, ніж ті, що наявні у пенсійній справі, позивачем не було надано. 
Так само, рішенням Пенсійного органу від 11.12.2024 відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки заявником не надано жодних документів для перерахунку.
Позивач не погодився з таким рішенням Пенсійного органу, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як установлено місцевим судом, спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з незарахуванням Пенсійним органом при призначенні пенсії періоду роботи позивача з 01.02.1991 по 15.01.1992 до загального страхового стажу за даними трудової книжки, тому що запис у ній не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції взяв до уваги такі правові норми.
За правилами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Згідно із преамбулою Закону №1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Водночас відповідно до пунктів 17, 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів). Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Отже, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок відсутності архівних даних з інших причин, окрім неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями, трудовий стаж позивача може бути установлено на підставі показань не менше двох свідків, які б знали його по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу.
При цьому також необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Разом із тим, позивачем для підтвердження стажу роботи надавалася відповідачу трудова книжка, копія якої долучена до матеріалів справи.
Оцінюючи зміст спірних записів трудової книжки НОМЕР_1 , суд першої інстанції вірно встановив, що 01.02.1991 (23.01.1991) (наказ № 30 від 23.01.1991) позивач був прийнятий по переводу монтажником 5 розряду в Луганський кооператив «Висотник» (запис № 8). 15.01.1992 позивач відповідно до запису № 9 звільнений з займаної посади за власним бажанням (наказ № 19 від 15.01.1992). 
Вказаний період роботи ОСОБА_1 не зарахований відповідачем до страхового стажу з тих підстав, що запис за вказаний період не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок.
Апеляційний суд зазначає, що в спірний період чинними були вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412.
В силу пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. При цьому трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Місцевим судом установлено, що внесення запису № 8 про прийом на роботу позивача внесений роботодавцем двома числами: 01.02.1991 та в дужках (23.01.1991) із з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок.
Між тим, на думку суду першої інстанції, такий недолік не може впливати на неврахування відповідного періоду роботи до страхового стажу, з тих підстав, що з попереднього запису (запис № 7) слідує, що ОСОБА_1 було звільнено 31.01.1991, а тому обраховувати стаж належить із дати, з якої позивач знову прийнятий на роботу по переводу та приступив до виконання обов`язків, 01.02.1991. Більше того, 23.01.1991 є датою видачі наказу № 30, про що є відповідний запис у графі № 8.
Розглядаючи справу, місцевий суд взяв до уваги ту обставину, що в силу військової агресії російської федерації проти України м. Луганськ є окупованим, що об`єктивно перешкоджає позивачу надати інші документи, в тому числі архівні, які б підтвердили спірний період роботи. 
З урахуванням установленого, суд першої інстанції правильно зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, а позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудової книжки роботодавцем.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають висновкам у постановах Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 19.12.2019 у справі №307/541/17. 
Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Так само, постановою Верховного Суду від 21.02.2018 в справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком. 
З урахуванням установлених обставин та практики Верховного Суду, місцевий суд обґрунтовано виснував про неправильну оцінку Пенсійним органом записів трудової книжки відповідача та безпідставного незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.02.1991 по 15.01.1992 у Луганському кооперативі «Висотник».
Що стосується нарахування пенсійних виплат, то частиною першою статті 28 Закону №1058-ІV визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум. 
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Нормами цього Закону передбачено, що кількість років трудового стажу прямо впливає на розмір отримуваної пенсії.
Тому суд обґрунтовано зауважив, що неврахування спірного періоду до страхового стажу позивача при призначенні пенсії безумовно вплинуло на розмір пенсійної виплати та порушило право позивача на належне соціальне забезпечення, а тому вимоги про перерахунок пенсії з урахуванням даного періоду підлягають задоволенню з часу призначення пенсії, тобто з 20.07.2024 року.
Дослідженими матеріалами справи встановлено, що вони не містять об`єктивних доказів про те, що Пенсійним органом було вчинено дії, які спрямовано для отримання будь-яких інших додаткових документів для підтвердження спірного страхового стажу позивача.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, беручи до уваги заперечення Пенсійного органу, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що ГУ ПФУ у Волинській області як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії відповідача щодо незарахування періоду роботи позивача з 01.02.1991 по 15.01.1992 до страхового стажу при призначенні пенсії за віком, вчинені відповідно до норм Закону.
Тому відповідач, незарахувавши до страхового стажу позивача спірний період роботи, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством. За таких фактичних даних, оспорюване рішення відповідача є протиправним та належить до скасування.
З урахуванням викладеного, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, суд першої інстанції в цій справі дійшов правильного висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.02.1991 по 15.01.1992 у Луганському кооперативі «Висотник», зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області перерахувати пенсію за віком ОСОБА_1 , зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 01.02.1991 по 15.01.1992 у Луганському кооперативі «Висотник», з моменту призначення йому пенсії, з 20.07.2024.
За наведених фактичних обставин, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 308,311,315,316,321,328 КАС України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року в справі № 140/14459/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар