ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 року	справа № 380/2846/26	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про скасування постанови, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.01.2026 № ОПШ 005641 про застосування до ОСОБА_1 на підставі статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» адміністративного-господарського штрафу на суму 17000 грн.
Позивачка в обґрунтування позовних вимог вказала, що 12.12.2025 старшим державним інспектором відділу державного нагляду на наземному транспорті управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт № ЕАР009769, перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до якого під час здійснення перевезення вантажів перевізник не забезпечив водія документами на вантаж, а саме: товарно-транспортною накладною, або іншим визначеним законодавством документом на вантаж п. 6.1 наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010; пп. 6 п. 1, розділу ІІ наказу Мінрозвитку № 703 від 16.04.2025, статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутність роздруківки на паперовому носії з інформацією з діючого та повіреного тахографа про роботу та відпочинок водія.
Зазначила, що згідно цього акта, водієм транспортного засобу марки Renault Master НОМЕР_1 був ОСОБА_2 . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником транспортного засобу марки Renault Master НОМЕР_1 є ОСОБА_1 . Таким чином, 14.01.2026 начальником Відділу державного нагляду (контролю) державної служби України з безпеки на транспорті у Львівській області винесено постанову № ОПШ 005641 про застосування до неї, як автомобільного перевізника адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн, у відповідності до ч. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тобто, її до відповідальності притягнуто, як автомобільного перевізника, яким вона не являється. Вважає Постанову протиправною, та такою що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 23.02.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив, у якому проти позову заперечив. Зазначив, що на момент проведення рейдової перевірки посадовій особі Укртрансбезпеки, а також на момент проведення розгляду матеріалів справи про порушення № 5195 Позивачем не було надано Договору позички ТЗ, акту приймання передачі ТЗ чи іншого документу, який би свідчив про передачу транспортного засобу іншій особі, а також доказів що такий договір виконується. Таким чином, на момент перевірки, в розумінні статті 1 Закону № 2344-ІІІ, Положення № 340 та Правил № 363 позивачка є автомобільним перевізником, тому на неї поширюються вимоги цього Закону щодо наявності законодавчо визначених при здійсненні вантажних перевезень документів і щодо притягнення до відповідальності у разі порушення таких вимог, при цьому частиною 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ, визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи. 
Відповідач вважає позов протиправним та необґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.
ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 є власником автомобіля RENAULT MASTER, номерний знак НОМЕР_1 .
Між ОСОБА_1 (позичкодавець) та ОСОБА_3 (користувач) 17.02.2025 укладено договір позички (безоплатного користування) № 1 (далі - Договір).
Пунктом 1 Договору встановлено, що позичкодавець передає, а користувач приймає, у безоплатне строкове користування атомобіль марки Renault, модель Master, тип /VDU8F/VDU8F4, номер шасі НОМЕР_3 , колір білий, номерний знак НОМЕР_1 . Автомобіль належить позичкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , дата реєстрації 24.05.2024 року. 
Відповідно до п. 2 вказаного Договору автомобіль передається у безоплатне строкове користування для використання у господарській діяльності користувача.
Згідно з п. 12 Договору, штрафи, пені та інші санкції, накладені у зв`язку з користуванням транспортним засобом, сплачуються користувачем.
Згідно пункту 1 Акта приймання-передачі транспортного засобу до Договору позички від 17.02.2025 позичкодавцем передано користувачеві у безоплатне строкове користування атомобіль марки Renault, модель Master, тип /VDU8F/VDU8F4, номер шасі НОМЕР_3 , колір білий, номерний знак НОМЕР_1 .
Суд, з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановив, що видом діяльності користувача ( ОСОБА_3 ) є, зокрема 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності водія ОСОБА_2 є, зокрема 49.41 вантажний атомобільний транспорт.
Управлінням державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку, за результатами якої складено Акт № ЕАР009769 про проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 12.12.2025.
З акта слідує таке.
Проведено перевірку транспортного засобу марки RENAULT.
Номерний знак - НОМЕР_1 .
Серія і номер свідоцтва про реєстрацію - НОМЕР_2 .
Водій - ОСОБА_2 .
Автомобільний перевізник - ОСОБА_1 .
Під час перевірки виявлено порушення ст. 48 ЗУ "«Про автомобільний транспорт» на момент перевірки відсутня товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, п. 6.1 наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010; пп. 6 п. 1 Розділу ІІ наказу Мінрозвитку № 703 від 16.04.2025: ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - на момент перевірки відсутність роздруківки на паперовому носії з інформацією з діючого та повіреного тахографа про роботу та відпочинок водія. У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" абз. 3 ч. 1.
Водій від ознайомлення зі змістом Акта № ЕАР 009769 проведення перевірки відмовився.
На виконання вимог п. 17 Порядку № 1567, позивачці направлено повідомлення № 110925/33.1/24-25 від 29.12.2025 року про розгляд матеріалів справи про порушення № 5195, який відбувся 14.01.2026, о 10:00 год, в приміщенні Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області, за адресою Львівська область Львівський район с. Малехів вул. Івасюка 8. 
За результатом розгляду справи, за відсутності позивачки винесено Постанову про застосування адміністративного - господарського штрафу № ОПШ 005641 від 14.01.2026 року, за ч. 1 абз.3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
Позивачка вважає Постанову протиправною, та такою що підлягає скасуванню, тому звернулась до суду із цим позовом.
Суд при вирішенні спору по суті керується таким.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України “Про автомобільний транспорт” від 05.04.2001 № 2344-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини 12 статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з частиною 7 статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.
Частиною 14 статті 6 Закону № 2344-III встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Приписами частини 17-20 статті 6 Закону № 2344-III передбачено, що рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі також – суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Згідно з пунктом 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: 
- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; 
- додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); 
- відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; 
- оснащення таксі справним таксометром; 
- відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; 
- додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; 
- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; 
- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Частинами 1, 2 статті 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином, аналіз положень статті 48 Закону № 2344-III дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлений їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Суд зазначає, що визначальним в межах розгляду цієї справи є встановлення факту того, чи була позивачка на момент проведення рейдової перевірки автомобільним перевізником в розумінні положень Закону № 2344-III, оскільки доводи позивачки зводяться до того, що відповідач протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неї як до неналежного суб`єкта.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за відсутність на момент перевірки перевезень, зокрема, вантажів документів, перелік яких визначений статтею 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт - є автомобільний перевізник.
В розумінні вимог статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник - фізична або юридична особа-суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.
Верховний Суд, аналізуючи у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 законодавства, що врегульовують спірні правовідносини зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, слід виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Суд встановив, що контролюючими особами Укртрансбезпеки 12.12.2025 проведено рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.
Як слідує з Акта № ЕАР009769, Управлінням державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак - НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 вказаний автомобіль є власністю ОСОБА_1 .
Однак, будь-яких доказів того, що позивач є суб`єктом господарської діяльності суду не надано, а протилежного не встановлено.
Водночас, суд встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 17.02.2025 укладено договір позички (безоплатного користування) № 1.
Пунктом 1 Договору встановлено, що позичкодавець передає, а користувач приймає, у безоплатне строкове користування атомобіль марки Renault, модель Master, тип /VDU8F/VDU8F4, номер шасі НОМЕР_3 , колір білий, номерний знак НОМЕР_1 . Автомобіль належить позичкодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , дата реєстрації 24.05.2024 року. 
Відповідно до п. 2 вказаного Договору автомобіль передається у безоплатне строкове користування для використання у господарській діяльності користувача.
Як встановив суд, з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановив, що видом діяльності користувача ( ОСОБА_3 ) є, зокрема 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.
Окрім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності водія - ОСОБА_2 є, зокрема 49.41 вантажний автомобільний транспорт.
Таким чином, встановлені судом обставини виключають в цих правовідносинах статус позивачки, як автомобільного перевізника.
У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, при вирішенні питання щодо визначення належного суб`єкта відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зауважував, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть збігатися.
Тобто, положення статті 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 620/18215/21).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачка у спірних правовідносинах не є перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а притягнення позивачки до відповідальності за порушення вимог цього закону є протиправним.
Таким чином, постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № ОПШ 005641 від 14.01.2026 щодо позивачки є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарських штрафу.
Відповідно до частини 3 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями частини 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 вказаного Кодексу.
Таким чином, виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею при звернення до суду судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 256, 293, 295 КАС України, суд-
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.01.2026 № ОПШ 005641 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн 00 коп.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівські області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівські області (80383 Львіська область Львівський район с. Малехів вул. Володимира Івасюка 8; код ЄДРПОУ 39816845).

Суддя Р.П. Качур