Справа №:755/4000/26
Провадження №: 2-а/755/317/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2026 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді Савлук Т.В., за участю секретаря судових засідань - Лазоренко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, у якому просив суд: 
«визнати причини пропуску поважними та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення; 
постанову по справі про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ 018399 від 23.01.2026 року, винесену щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 203 КУпАП, уповноваженою посадовою особою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та  Київській області, заступником начальника ЦМУ Лемеш Дмитром Леонідовичем, скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення -закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення».
22 травня 2026 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
24 червня 2026 року від представника відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області - Хоржевського Д.Е. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи належним чином завірених копій доказів.
Положеннями частини 8 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполяв на їх задоволенні у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, додатково пояснив, що з 2013 року він має дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання в Україні, проживає на території України з 2004 року, має сімейні, соціальні та економічні зв`язки з Україною, здійснює підприємницьку діяльність, є батьком малолітнього сина - ОСОБА_4 , громадянина України, а з початку повномасштабної збройної агресії Російської Федерації брав участь у діяльності добровольчого формування територіальної громади міста Києва. 22 січня 2026 року працівниками Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області позивача було затримано, складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 203 КУпАП та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців. Надалі постановою від 23 січня 2026 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за проживання на території України без документів на право проживання. На думку позивача, оскаржувана постанова є протиправною, оскільки на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови він не був належним чином повідомлений про прийняті 08 січня 2026 року рішення щодо відкликання дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання та примусового повернення. За твердженням позивача, відповідні рішення були направлені йому лише після спливу встановленого строку для самостійного виїзду з України та фактично отримані вже після його затримання. Позивач зазначив, що до моменту отримання вказаних рішень вважав своє перебування на території України законним, а тому в його діях був відсутній умисел на порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Також позивач оскаржив рішення про відкликання дозволу на імміграцію та рішення про примусове повернення до суду. У зв`язку з наведеним позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених вимог не скористався.
Відповідно до ч. 4 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.
Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У разі проголошення у судовому засіданні скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення суд повідомляє, коли буде складено повне судове рішення.
Отже, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено статтею 262 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Згідно з положеннями частини 2 статті 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
У позовній заяві позивач просить поновити строк звернення до суду з цим позовом, посилаючись на те, що оскаржувану постанову було прийнято за його відсутності. Зазначає, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення він перебував у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, а копію постанови отримав лише після її надсилання поштовим зв`язком. На думку позивача, наведені обставини свідчать про неможливість своєчасного звернення до суду та є поважними причинами пропуску строку на оскарження постанови.
Враховуючи викладене, суд вважає, що процесуальний строк звернення з позовною заявою про оскарження постанови ОСОБА_1 пропущений з поважних причин, у зв`язку із чим підлягає поновленню.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 08 січня 2026 року № 07 відкликано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) 22 грудня 2012 року № 01/908.
Цим же рішенням на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321, відкликано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 , видану 07 червня 2013 року.
Також згідно з рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 08 січня 2026 року про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 зобов`язано залишити територію України у визначений цим рішенням строк.
Підставою для прийняття зазначених рішень відповідачем визначено відкликання дозволу на імміграцію та необхідність забезпечення виконання вимог статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області від 22 січня 2026 року № 8010100100000515 громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.
Зі змісту вказаного рішення убачається, що 22 січня 2026 року службовими особами: ДСР НП України виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
У ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перетнув державний кордон в бік з`їзду з Україну через ПП «Могилів-Подільський» 08 вересня 2025 року. Раніше іноземцю було надано дозвіл на імміграцію, який було скасовано 08 січня 2026 року на підставі пп 1 п. 64 Порядку оформлення видачі, оформлення, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 року № 321 з питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів іноземець не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. 08 січня 2026 року відносно ОСОБА_1  Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області прийнято рішення про примусово повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинуто країну до 11 січня 2026 року. Громадянина ОСОБА_1 затримано в порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП 22 січня 2026 року о 23:25 за адресою: м. Київ, вул. Академіка Ромоданова, 17, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП. Окрім того, під час затримання у іноземця були відсутні документи на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надавали б право перетину державного кордону для виїзду з України.
Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області від 22 січня 2026 року № 8010100100000679 примусово видворено з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі змісту вказаного рішення убачається, що 22 січня 2026 року службовими особами ДСР НП України виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». У ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 перетнув державний кордон в бік в`їзду в Україну через ПП «Могилів-Подільський» 08 вересня 2025 року. Раніше іноземцю було надано дозвіл на імміграцію, який було скасовано 08 січня 2026 року на підставі пп 1 п. 64 Порядку оформлення видачі, оформлення, обміну, відкликання. пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25 квітня 2018 року № 321. 
З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів іноземець не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. 08 січня 2026 року відносно ОСОБА_1 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути країну до 11 січня 2026 року.
Громадянина ОСОБА_1 затримано в порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП 22 січня 2026 року о 23:25 за адресою: м. Київ, вул. Академіка Ромоданова, 17 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП.
22 січня 2026 року головним спеціалістом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Мардановим Р.Я. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 018471 відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 203 КУпАП.
У протоколі зазначено, що 22 січня 2026 року о 23 год. 25 хв. за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 32 виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місцем вчинення правопорушення зазначено адресу: АДРЕСА_1 .
Заступником начальника Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області Лемешем Д.Л. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКМ № 018399 від 23 січня 2026 року.
Зі змісту постанови вбачається, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало порушення ним вимог статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 203 КУпАП.
Вищевказаною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн.
Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 серпня 2013 року № 825, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1654/24186, передбачає, що особами, до яких застосовуються адміністративні стягнення за статтями 200, 201, частиною першою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які досягли шістнадцятирічного віку, посадові особи установ, організацій та підприємств незалежно від форми власності, до компетенції яких належить прийняття громадян України, іноземців та осіб без громадянства на роботу або навчання, а також особи, які запросили в Україну іноземців або осіб без громадянства у приватних справах та надали їм житлову площу, порушивши при цьому порядок їх перебування (пункт 1.3 Інструкції).
Згідно з пунктом 2.1 зазначеної Інструкції уповноваженими посадовими особами, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення та протоколи про адміністративне затримання, є працівники Державної міграційної служби України та її територіальних органів, які є державними службовцями (далі - уповноважені посадові особи).
Уповноважені посадові особи складають протокол при виявленні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 200, 201, частиною першою, другою статті 203, статтями 204, 205, 206 КУпАП, згідно з формою, наведеною в додатку 1 до цієї Інструкції.
Згідно з ч. 2 ст. 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до Конституції України, а саме, відповідно до Статті 26. Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
В Конституції та Законі України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вказано, що здійснення іноземцями своїх прав і свобод не повинно завдавати шкоди національним інтересам України, правам, свободам і законним інтересам її громадян та інших осіб, які проживають в Україні.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з підпунктом 10 частини першої статті 1 зазначеного Закону іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - це іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 4 Закону визначено підстави для тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства в Україні.
Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону підставою для оформлення посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною четвертою статті 4 цього Закону, є, зокрема, заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства та інші документи, визначені законодавством.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави, за наявності яких іноземцю або особі без громадянства не дозволяється в`їзд в Україну.
Порядок оформлення іноземцям та особам без громадянства віз для в`їзду в Україну та транзитного проїзду через її територію, а також вимоги до перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні регулюються, зокрема, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Правилами оформлення віз для в`їзду в Україну і транзитного проїзду через її територію, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2017 року № 118, Порядком підтвердження достатнього фінансового забезпечення іноземців та осіб без громадянства для в`їзду в Україну, перебування на території України, транзитного проїзду через її територію і виїзду за її межі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2013 року № 884, Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, а також Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання та посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, за наявності визначених законом підстав може бути продовжено строк перебування в Україні.
Згідно з частиною другою статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, іноземець або особа без громадянства та приймаюча сторона для продовження строку перебування в Україні подають відповідні документи до територіального органу або територіального підрозділу Державної міграційної служби України у строки, визначені законодавством.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про імміграцію» особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.
Відповідно до пункту 23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002, копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію, а також рішення про примусове повернення іноземця підлягають невідкладному направленню особі, стосовно якої вони прийняті, рекомендованим листом або врученню особисто за адресою її проживання (перебування).
Аналогічний за змістом обов`язок передбачено пунктом 66 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування та вилучення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018, згідно з яким копія рішення про відкликання посвідки надсилається іноземцю невідкладно, але не пізніше визначеного строку, рекомендованим листом або іншим передбаченим способом повідомлення.
Наведені положення встановлюють імперативний обов`язок суб`єкта владних повноважень забезпечити належне та своєчасне інформування особи про прийняті щодо неї рішення, що безпосередньо впливає на можливість реалізації нею права на захист.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
За змістом ст.ст. 9, 33 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Відповідно до положень ст.ст. 245, 248 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
За змістом ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст.ст. 278-280 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, має бути забезпечено право завчасно знати про дату, час та місце розгляду справи, що є гарантією реалізації наданих статтею 268 КУпАП прав, зокрема, на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання пояснень та доказів, заявлення клопотань, здійснення захисту.
При цьому, згідно викладених вище норм, справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, може бути розглянута лише у випадку своєчасного сповіщення особи про місце і час розгляду справи.
Водночас матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, а також про його виклик у встановленому законом порядку.
Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що позивач був обізнаний або міг бути обізнаним про розгляд справи, зокрема доказів вручення відповідних повідомлень, направлення їх у спосіб, передбачений законом, або їх фактичного отримання.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивача було фактично позбавлено можливості реалізувати свої процесуальні права, зокрема права надати пояснення, заперечення та докази. 
Вказане порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності є суттєвим, адже фактично унеможливило реалізацією особою передбачених законом прав, та є окремою самостійною підставою для скасування постанови.
Крім того, судом встановлено, що копії рішень про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання були направлені позивачу з порушенням вимог пункту 23 Порядку №1983 та пункту 66 Порядку №321, що призвело до несвоєчасного інформування позивача про зміну його правового статусу.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач був фактично позбавлений можливості своєчасно дізнатися про прийняті щодо нього рішення та реалізувати гарантовані законом процесуальні права, зокрема право надати пояснення, заперечення та докази як під час розгляду справи, так і при оскарженні відповідних рішень.
Згідно зі статтею 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 23 січня 2026 року серії ПН МКМ № 018399 про накладення адміністративного стягнення на позивача і закриття провадження у справі, оскільки оскаржувана постанова прийнята суб`єктом владних повноважень без дотримання вимог законодавства, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення та належного повідомлення особи про час, дату і місце розгляду справи, а також без забезпечення гарантованого процесуального права позивача на участь у розгляді справи, подання пояснень, заперечень і доказів, ці обставини не спростовано відповідачем під час судового розгляду даної справи, що, у свою чергу, свідчить про протиправність прийнятого рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1  до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9, 33, 203, 245, 248, 251, 252, 268, 274, 278-280 КУпАП, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про імміграцію», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, статтями 242-246, 250, 286, 288, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк для оскарження постанови серії ПН МКМ № 018399 від 23 січня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПН МКМ № 018399 від 23 січня 2026 року Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за порушення, передбачені ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100, 00 гривень, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я: