Справа №676/9636/25
Номер провадження 2/676/1693/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ(заочне)
08 червня 2026 року Кам`янець-Подільський міськрайонний суд
Хмельницької області
в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,
секретаря судового засідання Саламахи А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 18.06.2023 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та відповідачем було підписано договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 835206, згідно з умовами якого відповідач отримав 3000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів що передбачені кредитним договором. Згідно п. 9.2. кредитного договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Згідно п. 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . 01.02.2024 р. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» уклали Договір факторингу №01022024-1 від 01.02.2024 р. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №835206 від 18.06.2023 р. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 18048,00 грн., з яких: 32000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 15048,00 грн. заборгованість за процентами. Позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 18048,00 грн., судового збору 2422,4 грн. та 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. В позовній заяві представник позивача просить справу розглянути без його участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи неодноразово повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в позовній заяві.
Ухвалою суду від 13.01.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у спрощеному провадженні. 
Ухвалою суду від 10.02.2026 року клопотання представника позивача задоволено, витребувано додаткові докази у АТ КБ «Приватбанк».
Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.
18.06.2023 р. року ТОВ «Селфі Кредит» та відповідач уклали Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 835206 у формі електронного документа з використанням відповідачем електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «Р764».
За умовами кредиту п.1.3 сума кредиту складає 3000,00 грн., тип кредиту-кредит. П.1.4 строк кредиту 360 дні, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. За п.1.5.1.стандартна процента ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п.1.4. 
Графік платежів як додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту відповідачем було підписано одноразовим ідентифікатором шляхом введення «Р764». Відповідно до Додатку № 1 до договору проценти за користування споживчого кредиту в розмірі 23760,00 грн.
Зарахування кредитних коштів на платіжну карту зазначену в договорі відбулось через систему ТОВ «Пейтек», на підставі укладеного Договору про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 2022-05-03 між ТОВ «Пейтек» та ТОВ «Селфі Кредит». За інформацією в листі ТОВ «Пейтек», відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано грошові кошти 18.06.2023 року у сумі 3000,00 грн. на платіжну карту(а.с.30).
Згідно довідки про ідентифікацію клієнт ОСОБА_1 здійснив акцепт договору шляхом введення одноразового ідентифікатора «Р764» від 18.06.2023 року, направленого на номер телефону НОМЕР_2 (а.с.29).
Згідно розрахунку ТОВ «Селфі Кредит» розмір заборгованості відповідача згідно договору №835206 від 18.06.2023 р. станом на 01.02.2024 р. складав 18048,00 грн., з яких 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15048,00 грн. сума заборгованості за відсотками; відсотки нараховано по 01.02.2024 р. включно.
01.02.2024 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №01022024-1 у відповідності до умов якого ТОВ «Селфі Кредит» передає (відступає)ТОВ «Кредит Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Кредит Капітал» приймає належні ТОВ «Селфі Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024 року, ТОВ «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №835206 від 18.06.2023 р. в сумі 18048,00 грн., з яких 3000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 15048,00 грн. сума заборгованості за відсотками.
Позивачем було направлено відповідачу Досудову вимогу від 08.12.2025 р., яка залишена відповідачем без реагування в зв`язку із чим позивач звернувся з позовом до суду (а.с.51).
На виконання ухвали АТ КБ «Приватбанк» направив лист від 19.02.2026 року в якому вказав, що картка НОМЕР_1 не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 (а.с.72).
Стаття 634 ЦК України передбачає можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частини 1, 3 та 5 ст.203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.
Законом України «Про електронні довірчі послуги» визначено правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації.
Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до ч.1 ст.11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Ч. 3 ст. 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.
Згідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Ст. 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.
В постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.
Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року в справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі - Закон), як спеціальний закон, визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Відповідно до пункту 16.1. статті 16 Закону, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Згідно з пунктом 17.1. статті 17 Закону, форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
За приписами частин 19.1, 19.2. статті 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.
Згідно з частиною 22.1 статті 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення;
3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" "Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку": Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Із змісту кредитного договору видно, що за його умовами кредит надається у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, наданої клієнтом".
Таким чином, з наведеного слідує, що позивач, як кредитор та відповідно особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен надати докази перерахування кредитних коштів на банківську картку відповідача, зокрема, але не виключно, платіжне доручення про здійснення банківського переказу на відповідний рахунок або виписку по рахунку. Проте, таких доказів ТОВ ФК "Кредит-Капітал" до позовної заяви не долучено.
Так, до позовної заяви позивач додав наступні документи: копію кредитного договору; копія паспорту споживчого кредиту; довідку про ідентифікацію, розрахунок заборгованості за кредитним договором; документи щодо відступлення права вимоги на користь позивача; довідку ТОВ «Пейтек» від 20.10.2025 р. про прийняття до виконання платіжної інструкції та завершення платіжної операції 18.06.2023 р. Проте, дані докази, в т.ч. і довідка ТОВ «Пейтек`згідно вищенаведених вимог закону не є первинними бухгалтерськими документами, а відтак не доводять обставин видачі відповідачу кредитних коштів.
Крім цього, суд зауважує, що звертаючись до суду з позовом представник ТОВ ТОВ ФК "Кредит-Капітал" просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Тобто, позивач скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд та не надав до суду належних доказів на підтвердження видачі первісним кредитором відповідачу кредиту у розмірі 3000 грн. За клопотанням представника позивача судом було витребувано з АТ КБ «Приватбанк» інформацію та виписку за 18.06.2023 р. про належність карткового рахунку № НОМЕР_1 на який було перераховано кредитні кошти відповідачу. Згідно отриманої судом відповіді з АТ КБ «Приватбанк» картка НОМЕР_1 не обслуговується за клієнтом ОСОБА_1 (а.с.72). Позивачем клопотань про витребування інформації кому належить вказаний рахунок суду не заявлялось.
За вказаних обставин суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити за недоведеністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 549, 611, 634, 1049, 1050 ЦК України, суд,
ухвалив:
в задоволенні позову відмовити.
Відповідач має право подати до суду заяву про перегляд заочного рішення в порядку встановленому ст.ст.284-285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Повний текст рішення виготовлено 08.06.2026 р.

Суддя Кам`янець-Подільського
міськрайонного суду Вдовичинський