ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4496/26 Справа № 932/6560/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Потоцька С.С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Ткаченко І.Ю.,
суддів: Макарова М.О., Городничої В.С.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 січня 2026 року, -

В С Т А Н О В И В: 

25 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Дніпровської міської ради, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві просив стягнути моральну шкоду у розмірі 100000 грн. (а.с.1-5)

Ухвалою від 09 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (а.с.36).

Ухвалою від 13 лютого 2025 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог та зміну предмету позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про відшкодування моральної шкоди у сумі 200000 гривень та 29791,76 гривень матеріальної шкоди (а.с. 142).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 січня 2026 року позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпропетровської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с.231). 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність, необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, постановленої з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 січня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни та за станом здоров`я об`єктивно позбавлений можливості прибувати до приміщення суду для участі у судових засіданнях, часто хворіє внаслідок отриманого поранення, проходить лікування. Зазначені обставини від початку судового розгляду справи і обумовили подання ним заяви до суду про проведення судових засідань в режимі відеоконференції. Напередодні судового засідання 13.01.2026 року стан здоров`я позивача різко погіршився, у зв`язку з чим, 12.01.2026 року його було доставлено до денного стаціонару сімейної лікарні, курс лікування було закінчено лише 19.01.2026 року. Зазначені обставини підтверджені документально позивачем (а.с.233-235).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не вжив заходів для явки до суду, відтак втратив інтерес та зацікавленість у розгляді справи. Крім того, неявка позивача перешкоджає вирішенню спору, адже предметом спору є відшкодування моральної шкоди, що зумовлює необхідність безпосередньої участі позивача.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. ч. 1-3,5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.
Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Згідно із пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Стаття 16 ЦК врегульовує захист цивільних прав та інтересів судом та передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, який не є вичерпним, адже тут же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.
Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 257 ЦПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У частині третій ст. 223 ЦПК України також вказано, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 257 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а саме неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (п. 1 ч. 2 вказаної статті Кодексу).
При цьому згідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України лише у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов не дає права суду залишати позов без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що у призначене на 16.07.2025 року підготовче засідання позивач не з`явився, надав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з погіршенням здоров`я.
Протокольною ухвалою від 16.07.2025 року суд зобов`язав надати позивача докази погіршення здоров`я, які перешкоджали взяти участь у судовому засіданні, розгляд справи відкладений. Докази, які підтверджують обставини погіршення здоров`я, які перешкоджали неявці у судове засідання, позивачем не надано.
У судове засідання 20.11.2025 року позивач не з`явився, надав клопотання за допомогою системи Електронний суд про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю електроенергії. Докази відсутності електроенергії не надав. Суд роз`яснив позивачу про необхідність вжиття заходів щодо забезпечення його явки у судове засідання і ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду.
У судове засідання призначене на 13.01.2026 року позивач не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Проте, переглядаючи оскаржуване судове рішення першої інстанції у цій справі необхідно з`ясувати такі обставини: чи були проведені два судові засідання поспіль відповідно до вимог цивільного процесуального закону, чи повідомлявся позивач про час та місце розгляду справи у ці засідання, чи надходила заява позивача про розгляд справи за його відсутності, чи не з`явився позивач у два судових засідання поспіль. Саме нез`явлення позивача у два останні засідання, які призначені та відбулися відповідно до вимог цивільного процесуального закону, є підставою для залишення позову без розгляду.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №638/6869/19. 
Системне тлумачення ч. 5 ст. 223 ЦПК України та п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що застосування інституту залишення заяви без розгляду у випадку повторної неявки позивача в судове засідання можливе лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Колегія суддів зазначає, що дана справа тривалий час перебуває на розгляді суду першої інстанції. 
З наведеного вбачається, що позивач не був належним чином повідомлений про розгляд справи призначений на 13.01.2026 року, оскільки докази належного його повідомлення в матеріалах справи відсутні, а тому неявка позивача в судове засідання призначене на 13.01.2026 року не може вважатись повторною неявкою належним чином повідомленого позивача.
Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив докази виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 19.01.2026 року, з якої вбачається, що останній з 12.01.2026 року по 19.01.2026 року проходив амбулаторне лікування у денному стаціонарі. 
Перевіркою матеріалів справи апеляційним судом не встановлено існування перешкод для розгляду справи по суті без особистої участі позивача. 

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є передчасною та помилковою, тому вона підлягає скасуванню, а матеріали справи - поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Дніпра від 13 січня 2026 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 27 травня 2026 року.

Судді: