Справа № 559/388/26 
Провадження № 3/559/280/2026 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.05.2026 м. Дубно
Суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Томілін О.М., розглянувши у м.Дубно справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , непрацюючого, (зі слів матері інваліда ІІ групи), адреса проживання: АДРЕСА_1 ,
за ч.3 ст.173-2 КУпАП,

в с т а н о в и в:
25.01.2026 о 13.00 в АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 повторно протягом року вчинив домашнє насильство в сім`ї, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру, а саме: застосував психологічне насильство до своєї матері ОСОБА_2 (висловлювався нецензурною лайкою, ображав, погрожував), внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.173-2 КУпАП.
Від ОСОБА_2 надійшла заява про те, що їй важко доглядати свого сина, який є інвалідом 2 групи, хоча вона постіно про нього піклується. У той же час він постійно приходить додому п`яний та застосовує до неї психологічне насильство, кричить, ображає. Просить суд не застосовувати до ОСОБА_1 штраф, але допомогти пройти психіатричне лікування, у тому числі від алкогольної залежності. 
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився вчетверте з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Статтею 268 КУпАП не передбачено обов`язкової присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП у випадку, якщо вона сповіщена про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Приймаючи до уваги те, що судом вжиті необхідні заходи для забезпечення участі у судовому засіданні особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від  ОСОБА_1 не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з чим причини неявки  ОСОБА_1  до суду визнані неповажними, та, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, а також беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, з урахуванням тривалості розгляду справи та суспільного інтересу до даної категорії справ, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність на підставі наявних матеріалів.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.17 КУАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Відповідно до вимог ст.20 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.
Враховуючи наведені потерпілої обставини судом 12.02.2026, 17.03.2026, 31.03.2026, 03.04.2026 здійснювалися запити до КНП «Дубенська міська лікарня», КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Здоров`я+», у відповідь на які, зокрема, 07.04.2026 отримано лист про те, що  ОСОБА_1 перебуває на обліку лікаря-психіатра з 09.03.2017 з діагнозом: розлади особистості та поведінки у вигляді психологічного синдрому (змішаний варіант), внаслідок перенесеної ЧМТ. Немає відомостей про визнання його обмежено дієздатним чи недієздатним. 
Відповідно до ст. ст. 252, 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, оцінка доказів здійснюється органом (посадовою особою) за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 173-2 КУпАП, передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки: настання фізичної чи психологічної шкоди потерпілому.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Таким чином, об`єктивну сторону цього правопорушення складають певні дії (бездіяльність), реальне настання шкідливих наслідків та причинний зв`язок між ними.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. 
Домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
У статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що:
домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до диспозиції ст. 173-2 КУпАП суб`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення характеризується умисною формою вини і передбачена наявність прямого умислу правопорушника на спричинення страждань потерпілій стороні.
Таким чином, під домашнім насильством, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
В той час, як під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч.1 ст.1732 КУпАП, необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, у тому числі письмові заяву та пояснення потерпілої, вважає, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду та вони підтверджуються логічними та послідовними поясненнями потерпілої. 
ОСОБА_1 скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.173-2 КУпАП, а відомостей щодо визнання його обмежено дієздатним чи недієздатним суду не представлено та під час судового розгляду не здобуто, тобто підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно зі ст. 17 КУпАП, у справі не встановлено. 
Однак, протокол про адміністративне правопорушення складено 25.01.2026, подія мала місце 25.01.2026.
Згідно з ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Правовий аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.
Так, з положень ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що їх застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в правопорушенні, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, тобто з реабілітуючої підстави.
Однак, за своєю правовою природою звільнення від відповідальності у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в порушенні закону.
Тому за умови, коли справа надійшла в провадження до суду в межах строку притягнення до адміністративної відповідальності, однак особа заперечує свою вину і суд відповідно вирішує заявлені клопотання, досліджує докази, щоб з`ясувати винна особа чи ні, закриття провадження по строкам, тобто з нереабілітуючої підстави, можливе тоді, коли суд зробить висновок, що немає підстав для закриття провадження з реабілітуючої підстави.
Таким чином, на момент розгляду справи закінчився строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбачений ст. 38 КУпАП. Отже, провадження по справі відносно нього за ч.3 ст.173-2 КУпАП належить закрити за п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, тобто в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Керуючись ст.ст.7, 9, ст.38, ч. 3 ст. 173-2, ст.247, ст.ст. 283 - 284 КУпАП

п о с т а н о в и в :
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.173-2 КУпАП.
Закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.173-2 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк із дня винесення постанови до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя        О.М.Томілін