КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5268/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Київ
Справа № 759/9829/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М., 
за участю секретаря судового засідання Мех В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року, постановлену у складі судді П`ятничук І.В.,
за заявою ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, в якій просить встановити такий спосіб та порядок виконання судового рішення, при якому рішення Святошинського районного суду міста Києва по справі № 759/9829/24 від 15 липня 2024 року було б виконане, а саме визнано трудові відносини між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» припиненими на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 30 квітня 2024 року.
Заява мотивована тим, що після ухвалення рішення 15 липня 2024 року Святошинським районним судом міста Києва 25 жовтня 2024 року було видано виконавчий лист по справі № 759/9829/24. Однак у виконавчому листі не визначено заходів щодо виконання рішення в частині визнання припиненими трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю з 30 квітня 2024 року. На момент звернення до суду із заявою рішення суду не виконане.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить її скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України суд першої інстанції не повідомив апелянта про дату, час та місце розгляду заяви, не надав достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи; про призначення судового засідання був повідомлений через застосунок «Дія» на наступний день після постановлення ухвали суду.
Апелянт звертає увагу, що трудові відносини між сторонами не припинені, що підтверджується витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 03 грудня 2024 року.
Також апелянт вказує на те, що в судовому рішенні не визначено способу його реалізації, а у виконавчому листі - не визначено заходів виконання судового рішення, у зв`язку з чим необхідно визначити спосіб виконання судового рішення шляхом зобов`язання відповідача прийняти наказ про звільнення та внести відповідний запис до трудової книжки. 

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, що не перешкоджає апеляційному перегляду ухвали суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої-шостої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою, або повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, судові повідомлення - судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року судове засідання по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення в порядку ст. 435 ЦПК України, боржник ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс», було призначене на 13 листопада 2024 року о 15:30 (а.с. 126).
Згідно з довідкою секретаря судового засідання Святошинського районного суду міста Києва Бондаренка С.В. від 13 листопада 2024 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі (а.с. 127-А).
Однак, матеріали справи не містять даних про те, що про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 13 листопада 2024 року о 15:30, сторони були повідомлені належним чином. 
Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року справу було призначено до розгляду в судове засідання на 13 листопада 2024 року, проте копія ухвали згідно з супровідним листом була надіслана лише на адресу ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс». Дані про направлення копії ухвали чи повістки позивачу в матеріалах справи відсутні. 
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.04.2022 року у справі № 522/18010/18 «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Зважаючи на викладене, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового засідання, доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення позивача про судовий розгляд в суді першої інстанції є обґрунтованими, з огляду на що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс», у якому просив:
- визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» з 30.04.2024 року на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України;
- зобов`язати ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.07.2022 року по 30.04.2024 року в розмірі 139 692,96 грн (а.с. 8, 9).
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.
Визнано трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» припиненими на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю з 30 квітня 2024 року.
Стягнуто з ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Стягнуто з ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. 
В іншій частині позову - відмовлено (а.с. 114).
Заочне рішення суду в апеляційному порядку позивач не оскаржував, із заявою про його перегляд відповідач не звертався до суду першої інстанції, тож судове рішення набуло законної сили 15 серпня 2024 року.
Відповідно до частини третьої статті 435 ЦПК України (в редакції від 19 жовтня 2024 року, що була чинна на момент звернення до суду першої інстанції із заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення) підставою для встановлення або зміни способу чи порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Разом з тим, вказана норма не передбачає зміну судового рішення по суті, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб.
У постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 у справі № 6-1829цс15 роз`яснено, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України.
Так, відповідно до пунктів 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі або припинення правовідношення.
Тобто, зазначені норми матеріального права передбачають різні по суті способи захисту прав, свобод та інтересів, де примусове виконання обов`язку в натурі допускає вчинення виконавчих дій з метою примусового виконання судового рішення на стаді виконавчого провадження, у разі задоволення позову, наприклад, шляхом зобов`язання роботодавця внести запис про звільнення до трудової книжки, тоді як судове рішення, яким припинено правовідношення має декларативний характер: у випадку задоволення позову правовідношення припиняється з моменту набрання судовим рішенням законної сили, якщо інший момент не встановлений у резолютивній частині судового рішення. Такий спосіб захисту не вимагає вчинення від держави позитивних дій, оскільки розуміє під собою факт поновлення порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод та інтересів з моменту набрання цим рішенням законної сили.
За частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частини перша і третя статті 13 ЦПК України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Наведені норми процесуального і матеріального права дають підстави вважати, що встановлення способу виконання судового рішення можливе в один із способів, визначених статтею 16 ЦК України, зокрема, шляхом зобов`язання виконання обов`язку в натурі або припинення правовідношення, які розглядаються як окремі способи захисту.
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, а також застосувати спосіб захисту порушеного права, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Слід також враховувати, що самостійне застосування судом при прийнятті рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що, звертаючись до суду першої інстанції з позовом, позивач просив визнати трудові відносини з відповідачем припиненими з 30 квітня 2024 року. Водночас, позивач не заявляв вимогу про зобов`язання відповідача внести запис до трудової книжки про його звільнення.
Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року, зокрема, визнано трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «ВПП «Ліфт Кран Сервіс» припиненими на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю з 30 квітня 2024 року, тобто, суд захистив право позивача відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України, шляхом припинення правовідношення, і не зобов`язував відповідача вчинити певні дії (внести запис до трудової книжки про звільнення).
Отже, заочне рішення суду ухвалене відповідно до заявлених позовних вимог, не передбачає вжиття заходів з примусового виконання, що виключає наявність підстав для встановлення способу виконання судового рішення.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судове рішення не виконане, що підтверджується витягом з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 03 грудня 2024 року.

Проте колегія суддів відхиляє зазначені доводи, оскільки обраний позивачем спосіб захисту характеризується встановленням факту, що утворив юридичні наслідки для сторін цього спору - припинення між ними трудових правовідносин з 30 квітня 2024 року, в момент набрання заочним рішенням суду законної сили.
Разом з тим, за змістом статті 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. 
Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 2 розділу ІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, джерела формування реєстру застрахованих осіб визначені статтею 18 Закону, якими є, серед іншого, застраховані особи.
У Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема, з відомостей, що подаються застрахованими особами у випадках, передбачених законами та цим Положенням; звернень громадян до органів Пенсійного фонду України;
Відповідно до абзацу третього пункту 4 розділу IV Положення № 10-1, внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду. 
Отже, відомості Реєстру застрахованих осіб, на відміну від судового рішення, не породжують правових наслідків і не встановлюють факти, що мають юридичне значення, а носять виключно інформативний характер. Водночас, апелянт не позбавлений можливості звернутися до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про внесення змін до даних облікової картки Реєстру застрахованих осіб відповідно до рішення суду, надавши копію заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відсутність у виконавчому листі заходів виконання судового рішення з огляду на те, що рішення суду про визнання припиненими трудових відносин між сторонами не є об`єктом примусового виконання, оскільки виконавчий лист на цю частину заочного рішення суду не видавався, а наявний у матеріалах справи виконавчий лист Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2024 року стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (а.с. 121-122).
Доводи апелянта щодо незазначення в судовому рішенні способу його реалізації колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені аргументи зводяться до незгоди позивача зі змістом заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року, яке набрало законної сили 15 серпня 2024 року, а відтак фактично стосуються його перегляду, що є недопустимим на даному етапі. 

У заяві про встановлення способу виконання судового рішення позивач просив визначити спосіб виконання судового рішення шляхом зобов`язання відповідача прийняти наказ про звільнення та внести відповідний запис до трудової книжки, проте апеляційний суд зазначає, що вимоги заяви фактично зводяться до зміни позовних вимог, питання щодо обґрунтованості яких вирішено Святошинським районним судом міста Києва шляхом ухвалення заочного рішення від 15 липня 2024 року виключно в межах заявлених позивачем вимог. В силу принципу диспозитивності, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, суд не вправі виходити за межі позовних вимог та вирішувати вимоги, які не були заявлені позивачем. Як заявлений позивачем спосіб захисту, так і ухвалене відповідно до заявлених вимог рішення суду не передбачає заходів примусового виконання. 
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу, не повідомивши учасників справи про судовий розгляд в порядку, визначеному процесуальним законодавством. 
Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За вищевикладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу виконання судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення способу та порядку виконання судового рішення - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 27 травня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.