ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2026 року   Справа № 903/644/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Новак С.Я.
за участю представників сторін:
прокурора (позивача): Безпалов А.В. 
відповідача 1: не з`явився
відповідача 2: не з`явився
відповідача 3: Шеремет М.П.
відповідача 4: не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. у справі №903/644/25, ухвалене суддею Шумом М.С., повне рішення складено 28.11.25р. 
за позовом Заступника керівника Володимирської окружної прокуратури 
до відповідача 1 Литовезької сільської ради
відповідача 2  ОСОБА_1 
відповідача 3 Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР”
відповідача 4 Товариство з обмеженою відповідальністю “САЛІКС ЕНЕРДЖІ”
про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради, визнання недійсними додаткових угод та договору суборенди земельної ділянки, скасування реєстрації речових прав в Державному реєстрі речових прав, повернення земельної ділянки 

Заступник керівника Володимирської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Литовезької сільської ради, ОСОБА_1 , Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” в якій прокурор просить визнати незаконним та скасувати рішення Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Литовезької сільської ради, площею 69,9998 га, кадастровий номер земельної ділянки (0721181800:04:000:0219) з метою продовження договору оренди громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Литовезької сільської ради” зі змінами, внесеними рішенням Литовезької сільської ради від 03.07.2023 № 34/3.
Визнати незаконним та скасувати рішення Литовезької сільської ради від 21.02.2024 № 42/34 “Про внесення змін до договору оренди землі, укладеного з ОСОБА_1 ”.
Визнати недійсною додаткову угоду від 13.06.2023 № 0030 про зміни до договору оренди землі № 072110004001357 від 13.06.2012, укладену між Литовезькою сільською радою Володимирського району Волинської області та ОСОБА_1 .
Визнати недійсною додаткову угоду від 29.03.2024 до договору оренди землі від 13.06.2012, укладену між Литовезькою сільською радою та ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” в особі голови – ОСОБА_1 .
Визнати недійсним договір суборенди землі від 27.07.2023, укладений між ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” та ТзОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ”, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69,9998 га, що розташована за межами населених пунктів Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області.
Скасувати державну реєстрацію права оренди ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69, 9998 гектара. Скасувати державну реєстрацію права суборенди ТзОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69, 9998 гектара. Зобов`язати ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (код ЄДРПОУ 38245612) та ТзОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” (код ЄДРПОУ 37300106) повернути Литовезькій територіальній громаді в особі Литовезької сільської ради Володимирського району Волинськоїобласті (код ЄДРПОУ 04335252) земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69, 9998 гектара за актом приймання-передачі. Стягнути з відповідачів на користь Волинської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909915) судовий збір за подання до суду даної позовної заяви у розмірі 19379,2 гривень.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Литовезької сільської ради, площею 69,9998 га, кадастровий номер земельної ділянки (0721181800:04:000:0219) з метою продовження договору оренди громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Литовезької сільської ради” зі змінами, внесеними рішенням Литовезької сільської ради від 03.07.2023 № 34/3. Визнано незаконним та скасовано рішення Литовезької сільської ради від 21.02.2024 № 42/34 “Про внесення змін до договору оренди землі, укладеного з ОСОБА_1 ”. Визнано недійсною додаткову угоду від 13.06.2023 № 0030 про зміни до договору оренди землі № 072110004001357 від 13.06.2012, укладену між Литовезькою сільською радою Володимирського району Волинської області та ОСОБА_1 . Визнано недійсною додаткову угоду від 29.03.2024 до договору оренди землі від 13.06.2012, укладену між Литовезькою сільською радою та ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” в особі голови – ОСОБА_1 . Визнано недійсним договір суборенди землі від 27.07.2023, укладений між ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” та ТзОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ”, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69,9998 га, що розташована за межами населених пунктів Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області. Скасовано державну реєстрацію права оренди ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69, 9998 гектара. Скасовано державну реєстрацію права суборенди ТзОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69, 9998 гектара. Зобов`язано ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (код ЄДРПОУ 38245612) та ТзОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” (код ЄДРПОУ 37300106) повернути Литовезькій територіальній громаді в особі Литовезької сільської ради Володимирського району Волинськоїобласті (код ЄДРПОУ 04335252) земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69, 9998 гектара за актом приймання-передачі. Стягнуто з Литовезької сільської ради (45325, Волинська обл., Володимирський р-он, с. Литовеж, вул. Володимира Якобчука, 11, код ЄДРПОУ 04335252) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) судовий збір у розмірі 4 844,80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) судовий збір у розмірі 4 844,80 грн. Стягнуто з Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (45734, Волинська обл., Луцький р-он, с. Стрільче, вул. Центральна, 74, код ЄДРПОУ 38245612) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) судовий збір у розмірі 4 844,80 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” (45734, Волинська обл., Луцький р-он, с. Стрільче, вул. Центральна, 74, код ЄДРПОУ 37300106) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) судовий збір у розмірі 4 844,80 грн.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. Фермерське господарство “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення суду, скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 18 листопада 2025 року у справі № 903/644/25 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 р. апеляційну скаргу Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. у справі №903/644/25 вирішено залишити без руху. Запропоновано Фермерському господарству “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху подати опис вкладення у цінний лист як доказ надсилання апеляційної скарги Володимирській окружній прокуратурі або доказ надсилання апеляційної скарги до його електронного кабінету. 
05.01.2026р. представник Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” через систему "Електронний суд" подав заяву про усунення недоліків.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 р. поновлено Фермерському господарству “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. у справі №903/644/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. у справі №903/644/25. Зупинено дію рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. у справі №903/644/25. Витребувано у Господарського суду Волинської області матеріали справи №903/664/25. Запропоновано Володимирській окружній прокуратурі, Литовезькій сільській раді, ОСОБА_1 та Товариству з обмеженою відповідальністю “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” надати апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в строк до 30.01.26 р.
19.01.2026р. матеріали справи №903/644/25 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 розгляд апеляційної скарги призначено на "19" лютого 2026 р. об 10:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.
28.01.2026 р. Заступник керівника Володимирської окружної прокуратури через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі №903/644/25 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 р. оголошено перерву в судовому засіданні до "19" березня 2026 р. о 12:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 2.
Згідно з табелем обліку робочого часу Північно-західного апеляційного господарського суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" суддя член-колегії Василишин А.Р. відсутній у зв`язку з підвищенням кваліфікації з 16 березня 2026 року по 20 березня 2026 року включно.
Розпорядженням керівника апарату №01-05/192 від 18.03.2026р. з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №903/644/25.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №903/644/25 у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В. , суддя Бучинська Г.Б..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 р. прийнято апеляційну скаргу Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. у справі №903/644/25 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Маціщук А.В., суддя Бучинська Г.Б..
19.03.2026 р. через систему «Електронний суд» від Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” надійшли додаткові пояснення у справі в яких відповідач вказав на те, що під час розгляду справи договір суборенди між відповідачем ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” та ТОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” щодо спірної земельної ділянки було припинено. Відтак, просить закрити провадження в частині.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2026 р. оголошено перерву в судовому засіданні до "15" квітня 2026 р. о 12:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.
09.04.2026 р. до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” про закриття провадження у справі №903/644/25 в частині визнання недійсним Договору суборенди земельної ділянки №б/н від 27.07.2023 р., оскільки 19 листопада 2025 року ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” та ТОВ "Салікс Енерджі" укладено угоду про розірвання Договору суборенди земельної ділянки №б/н від 27.07.2023 року та відповідно речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.04.2026 р. відмовлено Фермерському господарству “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі в частині, що стосується визнання недійсним Договору суборенди земельної ділянки №б/н від 27.07.2023 року. Розгляд апеляційної скарги відкладено на "14" травня 2026 р. о 12:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою:33601, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.
01.05.2026 р. Заступник керівника Володимирської окружної прокуратури через систему «Електронний суд» подав додаткові пояснення. 
12.05.2026 р. Фермерське господарство “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” подало до суду додаткові пояснення.
З табелю обліку робочого часу КП "Діловодство спеціалізованого суду" суддя Маціщук А.В. у період з 14.05.2026 по 15.05.2026 включно перебуває у відпустці.
Розпорядженням керівника апарату №01-05/331 від 13.05.2026р. з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №903/644/25.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №903/644/25 у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Мельник О.В., суддя Бучинська Г.Б..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 р. прийнято апеляційну скаргу Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. у справі №903/644/25 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Мельник О.В., суддя Бучинська Г.Б..
У судовому засіданні 14.05.2026 прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, зазначивши, що рішення Господарського суду Волинської області ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Представник Фермерського господарства «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, наголошуючи на тому, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Представники Литовезької сільської ради, ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛІКС ЕНЕРДЖІ» у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3, зі змінами, внесеними рішенням від 03.07.2023 №34/3, а також рішення від 21.02.2024 №42/34 підлягають визнанню незаконними та скасуванню в порядку, передбаченому статтями 16, 21, 393 ЦК України та статтями 152, 155 ЗК України.
Суд першої інстанції звернув увагу, що, уклавши додаткову угоду від 13.06.2023 №0030, сторони фактично погодили внесення змін до договору оренди землі в частині продовження строку його дії, чим поновили договір оренди, незважаючи на те, що на момент укладення цієї угоди орендар не мав наміру використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що додаткова угода від 13.06.2023 №0030 про внесення змін до договору оренди землі №072110004001357 від 13.06.2012 підлягає визнанню недійсною відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 27.07.2023, укладеного між ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» та ТОВ «Салікс Енерджі», оскільки спірну земельну ділянку, надану для ведення фермерського господарства, передано у суборенду товариству з обмеженою відповідальністю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що суперечить вимогам ст. 8 Закону України «Про оренду землі».

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
В апеляційній скарзі Фермерське господарство “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” стверджує, що позовні вимоги є необґрунтованими, посилаючись при цьому на наступне.
Суд першої інстанції встановив, що 31.05.2012 між Іваничівською районною державною адміністрацією Волинської області та Гамалійчуком П.В. укладено договір оренди землі №101 строком на 10 років щодо земельної ділянки площею 69,9998 га. Договір зареєстрований 13.06.2012 за №072110004001357, а тому набрав чинності з моменту державної реєстрації та діяв до 12.06.2022.
При цьому, відповідно до п. 5 постанови КМУ №634 від 27.05.2022, договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та чотири місяці після його припинення чи скасування. Отже, на момент прийняття Литовезькою сільською радою рішень від 02.06.2023 №33/3 та від 03.07.2023 №34/3 договір оренди залишався чинним.
Апелянт зазначає, що оскаржуваними рішеннями сторони фактично внесли зміни до договору оренди, зокрема щодо строку його дії, а не здійснили поновлення договору у розумінні ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Також апелянт вважає, що належним доказом використання земельної ділянки не за цільовим призначенням мав би бути відповідний акт чи документ органу Держгеокадастру, який у матеріалах справи відсутній.
Також, скаржник наголошує на тому, що наведений судом першої інстанції договір суборенди від 27.07.2023 як доказ нецільового використання земельної ділянки не може бути підставою для визнання незаконним рішення Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3, оскільки на момент прийняття вказаного рішення такий договір ще не був укладений. 
У зв`язку з цим апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов передчасних висновків.
Крім того, апелянт звертає увагу, що рішення Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3 визнано незаконним у повному обсязі, хоча наведені судом мотиви стосуються лише зміни строку дії договору оренди та надання дозволу на передачу земельної ділянки у суборенду. При цьому, на думку апелянта, суд першої інстанції та прокурор не обґрунтували незаконність рішення в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення комунальної власності.
Апелянт також зазначає, що збільшення розміру орендної плати за договором оренди не може свідчити про порушення інтересів держави. З огляду на це, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання незаконними рішення Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3 зі змінами, внесеними рішенням від 03.07.2023 №34/3, а також рішення від 21.02.2024 №42/34 «Про внесення змін до договору оренди землі, укладеного з Гамалійчуком П.В.» підлягає скасуванню.
Також, на думку апелянта в даному випадку прокуратура не надала доказів бездіяльності або неналежного виконання функцій Держгеокадастром чи Литовезькою сільською радою, відтак апелянт стверджує, що звернення прокуратури до суду без належного обґрунтування перевищує її повноваження та суперечить ст.23 Закону України «Про прокуратуру», а тому суд першої інстанції мав залишити позовну заяву без розгляду.
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо пропуску строку на подання заяви про застосування позовної давності та вважає, що судом неправильно застосовано положення ч. 3 ст. 267 ЦК України. Крім того, апелянт заперечує висновок суду про обов`язковість письмової форми такої заяви та вказує на неправильне застосування норм процесуального права, передбачених ст. 169, 170 ГПК України.

Прокурор заперечує доводи відповідача щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України №634, зазначаючи, що питання користування земельними ділянками регулюються спеціальними нормами Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі».
Також, прокурор стверджує, що п. 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачав автоматичне поновлення на один рік договорів оренди земель сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, строк яких закінчився після введення воєнного стану. Таким чином, строк дії договору оренди був поновлений лише до 13.06.2023.
Прокурор зазначає, що спірні рішення Литовезької сільської ради прийнято у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди землі, укладеного у 2012 році, а зміни до договору внесено рішенням від 13.06.2023 - в останній день його дії. При цьому державна реєстрація додаткової угоди проведена лише 13.07.2023, тобто після закінчення строку договору.
Також прокурор звертає увагу, що ОСОБА_1 у клопотанні від 13.06.2023 просив продовжити дію договору оренди та надати дозвіл на передачу земельної ділянки у суборенду ТОВ «Салікс Енерджі». Інших звернень до сільської ради не надходило, що підтверджується листом Литовезької сільської ради від 06.06.2025 №347/1.
Крім того, технічна документація із землеустрою містить звернення ОСОБА_1 до розробника документації щодо проведення інвентаризації земель у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди та необхідністю його поновлення на новий строк. На думку прокурора, це свідчить про намір поновити договір оренди з метою подальшої передачі земельної ділянки у суборенду, оскільки попередній договір суборенди припинився одночасно із закінченням строку дії договору оренди - 13.06.2023.
Прокурор зазначає, що факт передачі спірної земельної ділянки у суборенду ТОВ «Салікс Енерджі», а не для ведення фермерського господарства ФГ «Енерго Партнер», прямо вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, а тому не потребує додаткового доказування факту використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
Також, прокурор заперечує доводи апелянта щодо відсутності порушених інтересів держави та зазначає, що матеріали справи містять достатні докази використання спірної земельної ділянки не для ведення фермерського господарства як у минулому, так і станом на дату прийняття рішення Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3, яким надано згоду на передачу земельної ділянки у суборенду ТОВ «Салікс Енерджі».
На думку прокурора, прийняття зазначеного рішення порушило інтереси територіальної громади, оскільки земельну ділянку передано у суборенду без проведення земельних торгів, що призвело до втрати місцевим бюджетом можливих надходжень. Вказаним рішенням фактично дозволено подальше використання земельної ділянки не за цільовим призначенням - не для ведення фермерського господарства.
Прокурор також зазначає, що саме у зв`язку з порушенням інтересів територіальної громади органом місцевого самоврядування він звернувся до суду в інтересах держави. При цьому у позові прокурор посилався на використання земельної ділянки не для ведення фермерського господарства як під час дії договорів оренди та суборенди 2012 року, так і при прийнятті рішення Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
Пунктом 1 розпорядження Іваничівської районної державної адміністрації Волинської області від 27.03.2012 № 175 “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_1 на території Заболотцівської сільської ради” затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду громадянину ОСОБА_1 загальною площею 69,9998 га для ведення фермерського господарства із земель державного резервного фонду не наданих у власність чи користування за межами населених пунктів Заболотцівської сільської ради.
Згідно п.2 розпорядження ОСОБА_1 передано земельну ділянку в оренду терміном на 10 років для ведення фермерського господарства.
Пунктами 3.1-3.2 ОСОБА_1 зобов`язано укласти договір оренди земельної ділянки з посвідченням та реєстрацією у встановленому порядку, та використання земельної ділянки здійснювати за цільовим призначенням з дотриманням вимог чинного законодавства.
Надалі 31.05.2012 між Іваничівською районною державною адміністрацією Волинської області (Орендодавець) та ОСОБА_1 ( Орендар) укладено договір оренди землі № 101 (далі – Договір оренди).
Згідно п. 2 Договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 69,9998 га, у тому числі: 69,9998 га – пасовища.
У відповідності до п.8 Договору, Договір оренди укладено на 10 років.
Відповідно до пунктів 15-17 розділу “Умови використання земельної ділянки” Договору оренди земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, умови збереження стану об`єкта оренди - забезпечувати використання земель за цільовим призначенням з дотриманням вимог чинного законодавства.
Пунктом 19 Договору оренди передбачено заборону зміни цільового призначення земельної ділянки.
У відповідно до п.31 Договору оренди Орендар поміж іншого зобов`язаний забезпечувати використання землі за цільовим призначенням згідно пунктів 15, 16 цього договору.
Пунктом 36 Договору оренди передбачено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.
Згідно п. 37 Договору оренди дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; ліквідації юридичної особи – орендаря.
Згідно п. 43 Договору оренди цей договір набирає чинності після підписання та його державної реєстрації.
Як встановлено, Договір зареєстровано в управлінні Держкомзему у Іваничівському районі Волинської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.06.2012 за №072110004001357, що також підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру щодо дати реєстрації речового права.
В подальшому ОСОБА_1 04.07.2012 зареєстрував юридичну особу – Фермерське господарство «Енерго Партнер».
29.01.2016 між ОСОБА_1 (далі – Продавець) та ОСОБА_2 (далі – Покупець) укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав.
Згідно пунктів 1 та 2 договору купівлі-продажу Продавець зобов`язується передати у власність Покупця свою частку у розмірі 100% Статутного капіталу ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (код ЄДРПОУ 38245612), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити її вартість.
Рішенням засновника (власника) Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (код ЄДРПОУ 38245612) ОСОБА_1 від 30.01.2016 №2 поміж іншого вирішено: включити до складу членів ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” ОСОБА_2 ; затвердити заяву ОСОБА_1 про вихід із ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” та змінити засновника Господарства, новим засновником Господарства стає ОСОБА_2 ; звільнити ОСОБА_1 з посади голови Господарства та призначити (обрати) головою Господарства ОСОБА_2 ..
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань №34629334 від 26.02.2025 державну реєстрацію зміни складу Господарства, зміну складу засновників та зміну керівника проведено 03.02.2016.
Таким чином, з 03.02.2016 керівником ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР”, його засновником, учасником та кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_2 .
Додатково з матеріалів справи встановлено, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 24.11.2020 №1-ОТГ “Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність та додатку до відповідного акту (п.13 додатку) земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 передано Литовезькій територіальній громаді в особі Литовезької сільської ради Володимирського району.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.05.2021 за Литовезькою сільською радою зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219.
Рішенням Литовезької сільської ради від 02.06.2023 № 32/63 “Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, яка перебуває в оренді” ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219.
На виконання вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування на підставі заяви ОСОБА_1 ТзОВ “ОЛДІ” у 2023 році розроблено технічну документацію з землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Литовезької сільської ради, площею 69,9998 га, кадастровий номер земельної ділянки (0721181800:04:000:0219) з метою продовження договору оренди громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Литовезької сільської ради.
Згідно вищевказаної технічної документації цільове призначення спірної земельної ділянки з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 - 01.02. Для ведення фермерського господарства.
13.06.2023 Литовезькою сільською радою винесено рішення № 33/3 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Литовезької сільської ради, площею 69,9998 га, кадастровий номер земельної ділянки (0721181800:04:000:0219) з метою продовження договору оренди громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Литовезької сільської ради” відповідним рішенням сільська рада поміж іншого вирішила:
1) Пунктом 1 рішення затвердити технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Литовезької сільської ради, площею 69,9998 га, кадастровий номер земельної ділянки (0721181800:04:000:0219) з метою продовження договору оренди громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Литовезької сільської ради (раніше Заболотцівської сільської ради Іваничівського району) на території Литовезької сільської територіальної громади, Володимирського району Волинської області.
2) Пунктом 2 рішення змінити сторони договору оренди землі №101, який зареєстрований 13.06.2012, а саме встановити: Орендодавець: Литовезька сільська рада, Орендар: Гамалійчук Петро Володимирович
3) Пунктом 3 рішення внести зміни до пунктів 2, 5, 8, 9, 11 договору оренди земельної ділянки площею 69,9989 га кадастровий номер 0721181800:04:000:0219 зареєстрованого за № 0721100040001357 від 13.06.2012 та викласти їх в такій редакції:
- Пункт 2: площею 69,9998 га, у тому числі: 69,9998 га – багаторічні насадження, кадастровий номер - 0721181800:04:000:0219;
- Пункт 8: договір укладено на 17 років до 13.06.2029;
- Пункт 9: орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі орендної плати в 12% від визначеної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації.
4) Пунктом 6 рішення надати дозвіл громадянину ОСОБА_1 на передачу земельної ділянки, для ведення фермерського господарства, загальною площею 69,9998 га – багаторічні насадження, кадастровий номер 0721181800:04:000:0219, яка знаходиться за межами Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області та перебуває в оренді ОСОБА_1 в суборенду ТзОВ “Салікс Енерджі”.
Рішенням Литовезької сільської ради від 03.07.2023 №34/3 “Про внесення змін в рішення Литовезької сільської ради від 02.06.2023 №33/3 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Литовезької сільської ради, площею 69,9998 га, кадастровий номер земельної ділянки (0721181800:04:000:0219) з метою продовження договору оренди громадянину ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, розташованої за межами населених пунктів Литовезької сільської ради” внесено зміни в частині розміру орендної плати з 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 9% від НГО.
На підставі вищевказаних рішень Литовезької сільської ради від 02.06.2023 №33/3 та від 03.07.2023 №34/3 між Литовезькою сільською радою та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду від 13.06.2023 №0030 про зміни до договору оренди землі №072110004001357 від 13.06.2012.
Вищевказаною додатковою угодою змінено сторони договору оренди: Орендодавець - Литовезька сільська рада, Орендар - Гамалійчук П.В. та внесено зміни до пунктів 2, 5, 8,9, 11 Договору оренди, про які зазначено в вищевказаних рішеннях Литовезької сільської ради від 02.06.2023 № 33/3 та від 03.07.2023 № 34/3.
27.07.2023 між ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (далі - Орендар) та ТзОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” (далі - Суборендар) укладено договір суборенди землі (далі - Договір суборенди).
Згідно пункту 1 Договору суборенди Орендар надає, а Суборендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219, яка знаходиться на території Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області.
Пунктом 2 Договору суборенди передбачено, що в суборенду передається земельна ділянка загальною площею 69,9998 га, у тому числі 69,9998 га - багаторічні насадження.
Строк дії Договору суборенди 6 років 5 місяців (п. 8 Договору суборенди).
Згідно пунктів 14-16 розділу “Умови використання земельної ділянки” Договору суборенди земельна ділянка передається в суборенду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, цільове призначення земельної ділянки - сільськогосподарського призначення, умови збереження стану об`єкта суборенди - відповідно до умов цього договору, основного договору оренди та чинного законодавства.
05.12.2023 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право суборенди на спірну земельну ділянки.
Рішенням Литовезької сільської ради від 21.02.2024 № 42/34 “Про внесення змін до договору оренди землі, укладеного з ОСОБА_1 ” внесено зміни до договору оренди землі, укладеного 13.06.2012 між Іваничівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 , до додаткової угоди даного договору від 13.06.2023 № 0030, укладеною між Литовезькою сільською радою та ОСОБА_1 , замінено орендаря ОСОБА_1 на ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР”.
29.03.2024 укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 13.06.2012 про заміну сторони з ОСОБА_1 на ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” та 04.10.2024 відповідні зміни внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 вбачається, що вказана ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення з видом цільового призначення - для ведення фермерського господарства.
Враховуючи вище викладені обставини справи, прокурор звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою, в якій наголошує на тому, що в даному випадку наявне недотримання Литовезькою сільською радою вимог законодавства щодо контролю за укладенням цивільно-правових угод, що призвело до незаконної передачі землі наданої ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» для ведення фермерського господарства у в суборенду ТзОВ «САЛІКС ЕНЕРДЖІ», без проведення обов`язкових земельних торгів (аукціону), чим підривається авторитет держави в особі органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, які уповноваженні на виконання функцій держави та реалізації державної політики на конкретній території.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 18.11.25р. позов задоволено у повному обсязі.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України "Про оренду землі", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
У силу приписів статі 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість виконання договору сторонами.
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до приписів статті 774 ЦК України передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.
За приписами частини першої статті 93 ЗК України, яка кореспондується зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
У силу частини шостої статті 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця, крім випадків, визначених законом, передаватися орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).
Частинами першою, другою статті 8 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця (крім випадків, визначених законом). Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду. Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.
Приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 24 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавець, зокрема має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил. 
Положеннями статті 25 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, водночас орендар земельної ділянки зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди, виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі. 
Згідно з частиною першою статті 36 Закону України "Про оренду землі" у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.
Відповідно до вимог статті 141 ЗК України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.
У частині першій статті 32 Закону України "Про оренду землі" визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
За приписами пункту 1 частини першої статті 783 ЦК України, наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі.
Разом із цим частинами першою, другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про фермерське господарство” (у редакції, чинній на час укладення Договору оренди) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства відповідно до закону.
За змістом частини 1 статті 5, частини 1 статті 7 Закону України “Про фермерське господарство” право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України “Про фермерське господарство”).

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Щодо процесуального статусу прокурора, колегія суддів вказує на те, що прокурор у цій справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Як унормовано в абзаці другому частини п`ятої цієї статті, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор вказує про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
За змістом статті 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Абзацом першим частини третьої статті 23 названого Закону визначено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді.
Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частини третя та четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» серед іншого містять умови, за яких прокурор може виконувати субсидіарну роль із захисту інтересів держави за наявності органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах).
Установлена цим Законом умова про необхідність звернення прокурора до компетентного органу перед пред`явленням позову спрямована на те, аби прокурор надав органу можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18). 
За позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Таким чином, визначений частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обов`язок прокурора перед зверненням з позовом звернутись спершу до компетентного органу стосується звернення до органу, який надалі набуде статусу позивача. У цій статті не йдеться про досудове врегулювання спору і, відповідно, вона не покладає на прокурора обов`язок вживати заходів з такого врегулювання шляхом досудового звернення до суб`єкта, якого прокурор вважає порушником інтересів держави і до якого як до відповідача буде звернений позов.
Тож процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Ураховуючи наявність або відсутність таких повноважень, прокурор обґрунтовує наявність підстав для представництва інтересів держави. У свою чергу суд оцінює наведене прокурором обґрунтування та у випадку встановлення відсутності підстав для представництва застосовує наслідки, передбачені статтею 174 або статтею 226 ГПК України.
Наведена права позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі №925/1133/18.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що у разі якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. У цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, набувають статусу відповідача.
Орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (через відсутність повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. У процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача.
Отже, позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. У такій категорії справ орган прокуратури повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоди інтересам держави або існує загроза порушення інтересів держави.
Процесуальний статус сторін у подібних спорах залежить як від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, так і від наведеного прокурором обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави у конкретній справі.
У справі, яка переглядається, прокурор звернувся з позовом, в якому просив визнати незаконним і скасувати рішення Литовезької сільської ради яка на його думку порушила інтереси територіальної громади прийнявши оспорювані рішення, що слугувало підставою для укладення додаткових угод.
Тож у цій справі прокурор підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у суді, що спростовує протилежні доводи заявника апеляційної скарги.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3 та від 21.02.2024 №42/34, колегія суддів зазначає таке. 
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №912/2797/21, вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а його скасування не дасть змоги позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, якщо рішення органу державної влади, місцевого самоврядування виконане, вимога про визнання такого рішення недійсним не відповідає належному способу захисту, бо її задоволення не приводить до відновлення прав позивача. При цьому, якщо таке рішення не відповідає закону, воно не створює тих наслідків, на які спрямоване. Тому немає потреби оскаржувати таке рішення - позивач може обґрунтовувати свої вимоги, зокрема, незаконністю такого рішення.
З огляду на те, що оспорювані рішення органу місцевого самоврядування вже виконані на час звернення прокурора з позовом до суду шляхом укладення додаткової угоди від 13.06.2023 №0030 та додаткової угоди від 29.03.2024, визнання зазначених рішення недійсним не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення даних договорів та повернення земельної ділянки. Тому в задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішень Литовезької сільської ради від 13.06.2023 №33/3 та від 21.02.2024 №42/34 слід відмовити через неефективність обраного прокурором способу захисту прав.
Отже, рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсними додаткових угод, суд апеляційної інстанції наголошує на наступному.
Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2012 між Іваничівською районною державною адміністрацією Волинської області (Орендодавець) та ОСОБА_1 ( Орендар) укладено договір оренди землі № 101 (далі – Договір оренди).
Згідно п. 2 Договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 69,9998 га, у тому числі: 69,9998 га – пасовища.
В подальшому ОСОБА_1 04.07.2012 зареєстрував юридичну особу - Фермерське господарство “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (код ЄДРПОУ 38245612).
Отже, ОСОБА_1 реалізував надане йому законом право на здійснення фермерської діяльності шляхом створення фермерського господарства, а перехід права користування спірною земельною ділянкою до ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» відбувся в силу прямих приписів Закону України «Про фермерське господарство».
29.01.2016 між ОСОБА_1 (далі - Продавець) та ОСОБА_2 (далі - Покупець) укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав.
Згідно пунктів 1 та 2 договору купівлі-продажу Продавець зобов`язується передати у власність Покупця свою частку у розмірі 100% Статутного капіталу ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (код ЄДРПОУ 38245612), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити її вартість.
Рішенням засновника (власника) Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (код ЄДРПОУ 38245612) ОСОБА_1 від 30.01.2016 №2 поміж іншого вирішено: включити до складу членів ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” ОСОБА_2 ; затвердити заяву ОСОБА_1 про вихід із ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” та змінити засновника Господарства, новим засновником Господарства стає ОСОБА_2 ; звільнити ОСОБА_1 з посади голови Господарства та призначити (обрати) головою Господарства ОСОБА_2 ..
Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань №34629334 від 26.02.2025 державну реєстрацію змін щодо складу ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР», зокрема зміну засновника та керівника господарства, проведено 03.02.2016. 
Відтак, з 03.02.2016 керівником, засновником, учасником та кінцевим бенефіціарним власником ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» є ОСОБА_2 .
Прокурор, звертаючись до суду, стверджував, що земельна ділянка площею 69,9998 га з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 використовується не за цільовим призначенням. Однак колегія суддів, встановивши обставини справи, критично оцінює таке твердження, виходячи з наступного.
Закон України "Про фермерське господарство" визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України. Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.
Статтею 1 цього Закону визначено поняття фермерського господарства. Так, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа – підприємець (частина третя зазначеної норми).
У статті 2 цього Закону закріплено, що відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, ЗК України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.
Закон України "Про фермерське господарство" є спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах (пункт 5.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.01.2020 у справі №922/1974/19).
За змістом частини першої статті 5, частини першої статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.
Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону України "Про фермерське господарство").
Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства як форми підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Надання (передача) фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.
Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №922/989/18.
Ураховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки від використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, що надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства, земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб.
Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися із: земельних ділянок, що належать громадянам України - членам фермерського господарства на праві власності, користування; земельних ділянок, що належать фермерському господарству на праві власності, користування.
Із наведених норм вбачається, що створенню фермерського господарства передує, по-перше, бажання й ініціатива громадянина здійснювати підприємницьку діяльність на власний ризик саме у такій формі з метою отримання прибутку та, по-друге, вирішення питання про отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у власність та/або користування, що є необхідною умовою реалізації ним права на створення такого фермерського господарства, а також державної реєстрації останнього як юридичної особи.
Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі.
Таким чином, нормами Закону України "Про фермерське господарство" запроваджений чіткий механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності.
В даному випадку, колегія суддів приймає до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18, відповідно до якої після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства (пункт 53 постанови від 23.06.2020 у справі № 922/989/18).
У пункті 61 постанови від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа – голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 615/2197/15-ц).
Практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками орендаря та переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі №317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі № 606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 272/1652/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 704/29/17-ц, від 16.01.2019 у справах №№695/1275/17, 483/1863/17, від 27.03.2019 у справі №574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі №628/776/18).
Таким чином, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що, після укладання ОСОБА_3 договору оренди землі від 31.05.2012 №101 для ведення фермерського господарства, права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за вказаним договором оренди землі перейшли від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації - 04.07.2012.
Отже, з моменту державної реєстрації ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» саме фермерське господарство набуло статусу землекористувача та стало носієм прав і обов`язків орендаря за договором оренди спірної земельної ділянки.
Відтак, оцінка дотримання умов договору оренди та цільового використання земельної ділянки має здійснюватися з урахуванням діяльності фермерського господарства як юридичної особи, а не виключно фізичної особи, якій земельна ділянка була надана первісно.

Стосовно корпоративних відносин у фермерському господарстві, колегія суддів наголошує на тому, що передумовою для створення фермерського господарства є надання фізичній особі земельної ділянки у власність або у користування для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства.
Як визначено законом, фермерське господарство як форма підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України може бути зареєстроване як юридична особа або фізична особа - підприємець. У цій справі аналізуються правові аспекти діяльності фермерського господарства, яке створене як юридична особа.
Фермерське господарство, створене як юридична особа, діє на підставі статуту, має відокремлене майно, яке належить йому на праві власності.
В статуті фермерського господарства зазначаються, зокрема, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього, інші положення, що не суперечать законодавству України (частина четверта статті 1 Закону України "Про фермерське господарство").
Законом встановлено, що у фермерському господарстві створюється складений капітал, який формується членами фермерського господарства за рахунок належного їм майна або прав користування та інших майнових прав. Закон використовує поняття "складений капітал фермерського господарства" та "майно фермерського господарства" як тотожні. Складений капітал фермерського господарства формується за рахунок як внесків засновників та учасників фермерського господарства (майна, майнових прав, грошових коштів), так і майна, набутого фермерським господарством на законних підставах в процесі здійснення господарської діяльності. У фермерському господарстві створення статутного капіталу законом не передбачено.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.
За результатами системного аналізу Закону України "Про фермерське господарство" є підстави стверджувати, що член фермерського господарства має сукупність правомочностей, пов`язаних з його членством у фермерському господарстві - юридичній особі, зокрема і право на участь в управлінні фермерським господарством, право на участь у розподілі прибутку, право на вихід з фермерського господарства, право на одержання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві тощо.
За визначенням, що міститься у частині першій статті 96-1 ЦК України, права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та установчих документів товариства.
Слід зазначити, що з набуттям статусу засновника (члена) фермерського господарства особа на підставі Закону України "Про фермерське господарство" набуває права, які кореспондуються із загальними корпоративними правами учасників (засновників, акціонерів, пайовиків) юридичної особи, визначеними статтею 96-1 ЦК України.
Члени (засновники) фермерського господарства можуть набувати й інші права, які за своєю правовою природою належать до корпоративних. Такі права можуть встановлюватися статутом фермерського господарства та законом (частина четверта статті 96-1 ЦК України, частина четверта статті 1 Закону України "Про фермерське господарство").
Відтак у членів (засновників) фермерського господарства виникають корпоративні права у зв`язку з їхньою участю у фермерському господарстві, яке є юридичною особою корпоративного типу.
Особливості змісту корпоративних прав членів (засновників) фермерського господарства визначаються з урахуванням норм Закону України "Про фермерське господарство" та статуту фермерського господарства.
Корпоративні права мають комплексну правову природу, вони поєднують як майнові, так і немайнові права.
Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2026 у справі № 904/1615/22.
Відтак, з огляду на правовий статус фермерського господарства як юридичної особи корпоративного типу, ОСОБА_1 мав право відчужити належні йому корпоративні права шляхом передачі у власність покупця частки у розмірі 100 % статутного капіталу ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» (код ЄДРПОУ 38245612). Така передача корпоративних прав відповідає положенням Цивільного кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство».

Щодо строку дії договору оренди земельної ділянки, суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційній скарзі скаржник посилається на пункт 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» як на підставу продовження договору оренди. Однак колегія суддів наголошує, що зазначена постанова регулює правовідносини щодо оренди державного та комунального майна та не підлягає застосуванню до спірних земельних правовідносин.
При цьому колегія суддів враховує принцип jura novit curia («суд знає закони»), відповідно до якого суд зобов`язаний самостійно надати належну правову кваліфікацію спірним правовідносинам та застосувати норми права, які підлягають застосуванню, незалежно від посилань сторін.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми земельного законодавства, чинні на момент закінчення строку дії договору оренди, а саме станом на 13.06.2022, зокрема пункт 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України у відповідній редакції.
У цей період діяв пункт 27 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції Закону України від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який передбачав:
- під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: 1) вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану.
Отже, законом прямо визначено юридичний факт, з яким закон пов`язує поновлення дії договорів оренди саме без волевиявлення сторін.
Така автоматична пролонгація договорів оренди земельних ділянок діяла до 19 листопада 2022 року, тобто до моменту, коли набрав чинності Закон України №2698-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель».
Оскільки строк дії спірного договору оренди закінчувався 13 червня 2022 року, то, відповідно до п.27 розд. X «Перехідні положення» ЗК України, він вважається поновленими на один рік без волевиявлення сторін, тобто до 13 червня 2023 року.
Отже, станом на момент укладення додаткової угоди від 13.06.2023 договір оренди був чинним та не припинив своєї дії, а тому сторони мали право врегульовувати питання щодо внесення змін до нього, у тому числі щодо строку дії договору та інших його умов.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що на момент укладення додаткової угоди від 13.06.2023 сторонами було порушено вимоги ст. 203 ЦК України, а відтак відсутні передбачені ст.215 ЦК України підстави для визнання зазначеної додаткової угоди недійсною.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання додаткової угоди від 13.06.2023 недійсною з мотивів припинення дії основного договору оренди є передчасним.
Враховуючи, що на момент укладення додаткової угоди основний договір оренди був чинним, правові підстави для визнання додаткової угоди недійсною з огляду на припинення договору оренди відсутні.
Відповідно до умов Додаткової угоди від 13.06.2023 р. строк дії договору оренди землі продовжено на 17 років, а відтак відсутні правові підстави для задоволення похідних позовних вимог про скасування державної реєстрації права оренди ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69,9998 га.
Крім того, не підлягають задоволенню й позовні вимоги про зобов`язання ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» повернути Литовезькій територіальній громаді в особі Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69,9998 га за актом приймання-передачі, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання недійсними відповідних правочинів та скасування державної реєстрації речових прав.
За відсутності встановлених судом обставин, які б свідчили про незаконність набуття чи користування спірною земельною ділянкою, правові підстави для припинення зареєстрованого права оренди та повернення земельної ділянки територіальній громаді відсутні.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору суборенди землі від 27.07.2023, укладений між ФГ “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” та ТзОВ “САЛІКС ЕНЕРДЖІ”, предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69,9998 га, що розташована за межами населених пунктів Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області, колегія суддів зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами, прокурор у позові наголошував на істотності порушення умов договорів суборенди землі що має прояв у використання спірних земельних ділянок за їх цільовим призначенням, а саме для ведення фермерського господарства.
У контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 19 ЗК України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.
Відповідно до частин першої, другої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.
За змістом частини п`ятої статті 20 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладання спірних договорів) встановлено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33– 37 цього Кодексу. 
Наведені положення законодавства свідчать про те, що за цільовим призначенням землі України поділяються на категорії. Однією з таких категорій є землі сільськогосподарського призначення. У межах кожної категорії земель виділяються види використання земельної ділянки, які визначаються її власником або користувачем самостійно, крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33– 37 ЗК України. Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 та постановах Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 912/1520/21, від 25.05.2022 у справі №922/1135/21.
Крім того, у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 зазначено, що користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником. Подібні висновки також викладено у постановах Верховного Суду від 09.08.2022 у справі № 132/2222/20, від 21.06.2022 у справі № 912/1520/21, від 25.05.2022 у справі № 922/1135/21.
Частинами першою, другою статті 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані, в тому числі, для виробництва сільськогосподарської продукції, до яких належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Відповідно до частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування:
а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства;
б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;
в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам – для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства;
г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян – для ведення підсобного сільського господарства;
ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.
Зі встановлених обставин справи вбачається, що за договором оренди землі від 31.05.2012 №101 укладеним між Іваничівською районною державною адміністрацією Волинської області та ОСОБА_1 , останньому була передана земельна ділянка в оренду для ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельних ділянок – землі сільськогосподарського призначення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.10.2022 у справі №922/1830/19 зазначила, що земельні відносини, які є основою створення та діяльності фермерського господарства, проходять у динаміці два етапи:
1) отримання засновником фермерського господарства права (власності або оренди) на землю як передумова створення фермерського господарства;
2) створення фермерського господарства, внаслідок чого особу засновника заміщує фермерське господарство як землекористувач, який веде господарську діяльність на земельній ділянці.
Цей комплекс відносин є нерозривним, одне не існує без іншого в межах легітимної процедури створення фермерського господарства.
Хоча, земельна ділянка надається фізичній особі, однак метою надання є подальше створення фермерського господарства як суб`єкта підприємництва (господарювання) з переданням цьому суб`єкту земельної ділянки. Отже, в процесі створення фермерського господарства його засновник має обмежені правомочності щодо землі, оскільки його обов`язком є створення фермерського господарства, що і буде користувачем цієї землі. (пункти 6.36-6.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №922/1830/19).
Таким чином, колегія суддів наголошує на тому, після укладання ОСОБА_3 договору оренди землі від 31.05.2012 №101 для ведення фермерського господарства, права й обов`язки орендаря такої земельної ділянки за вказаними договорами оренди землі перейшли від громадянина до фермерського господарства з дня проведення його державної реєстрації – 04.07.2012.
Отже, з цієї дати до Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” перейшов обов`язок використання орендованих земельних ділянок за їх цільовим призначенням (для ведення фермерського господарства). Відповідно, у випадку передання спірних земельних ділянок в суборенду також мало бути збережене їх цільове призначення.
Відповідно до пунктів 14, 15 договорів суборенди землі від 27.07.2023 земельна ділянка передається в суборенду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки – сільськогосподарське призначення. 
Згідно з пунктом 16 даного договору суборенди землі умови збереження стану об`єкта суборенди відповідно до умов цього договору, основного договору оренди та чинного законодавства України
Відповідно до висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №925/929/19, нормами права, а саме статтями 31, 33– 37 ЗК України, визначені види використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зокрема для фермерського господарства, для ведення особистого селянського господарства, для сінокосіння і випасання худоби, для ведення індивідуального або колективного садівництва, для городництва, для ведення підсобного господарства. Власники або користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення певного виду використання мають використовувати їх виключно в межах вимог, встановлених зазначеними нормами для такого виду використання.
Отже, зазначені норми права розрізняють категорії земель за їх цільовим призначенням та види використання земельної ділянки в межах кожної категорії земель.
Користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, а також наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548 затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель, у пунктах 1.2 - 1.4 розділу І якої визначено, що код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. Класифікація видів цільового призначення земель застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. Класифікація видів цільового призначення земель визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.
У розділі ІІ Класифікації видів цільового призначення земель визначено, що окремим видом цільового призначення земельних ділянок є призначення "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" - код 01.01, та "для ведення фермерського господарства" – код 01.02.
У постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 908/1550/19 зазначено, що "земельні ділянки для ведення фермерського господарства" (код 01.02) не можуть прирівнюватися до "земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва", оскільки вони належать до різних видів цільового призначення земель сільськогосподарського призначення, що підтверджується Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, а також наказом Держкомзему від 23.07.2010 № 548 "Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель". Чинне земельне законодавство України не містить положень, які б дозволяли "прирівнювати" один до одного або ж ототожнювали різні види цільового використання земельних ділянок.
Апеляційним господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ТОВ "Салікс Енерджі" - є суб`єктом господарювання, який не є фермерським господарством, відповідно, не може використовувати земельні ділянки для ведення фермерського господарства.
Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Договір суборенди земельної ділянки від 27.07.2023, укладений між ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» та ТОВ «Салікс Енерджі», підлягає визнанню недійсним з огляду на порушення вимог ст. 8 Закону України «Про оренду землі», оскільки спірну земельну ділянку, яка була надана для ведення фермерського господарства, передано у суборенду товариству з обмеженою відповідальністю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Колегія суддів враховує, що земельна ділянка була передана в оренду саме для ведення фермерського господарства, а отже її використання повинно здійснюватися виключно відповідно до визначеного виду використання земельної ділянки. Передача ж такої земельної ділянки у суборенду юридичній особі для іншого виду господарської діяльності свідчить про зміну фактичного способу використання земельної ділянки та суперечить вимогам земельного законодавства і умовам договору оренди.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 27.07.2023 відповідно до ст. 203, 215 ЦК України та задоволення позовних вимог у цій частині.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки від 27.07.2023, укладеного між ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» та ТзОВ «САЛІКС ЕНЕРДЖІ», відповідно до ст. 203, 215 ЦК України, то наявні правові підстави і для задоволення похідної позовної вимоги про скасування державної реєстрації права суборенди.
Колегія суддів виходить з того, що державна реєстрація права суборенди була здійснена саме на підставі договору суборенди, який судом визнано недійсним. Визнання правочину недійсним свідчить про відсутність належної правової підстави для виникнення зареєстрованого речового права, а тому подальше існування запису про право суборенди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суперечить вимогам закону та порушує принцип достовірності відомостей державного реєстру.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування державної реєстрації права суборенди ТзОВ «САЛІКС ЕНЕРДЖІ» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69,9998 га як похідної вимоги від вимоги про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки.

Щодо доводів апелянта про пропуск строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Представник ФГ «Енерго Партнер» в апеляційній скарзі посилається на те, що прокурором пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Однак такі доводи є безпідставними.
Як правильно встановив суд першої інстанції, усі оскаржувані рішення органу місцевого самоврядування, додаткові угоди, договори та реєстраційні дії були вчинені у 2023-2024 роках, тоді як прокурор звернувся до суду у межах загального трирічного строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України. Відтак підстави для застосування позовної давності відсутні.
Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що перебіг позовної давності слід обчислювати з 2012 року у зв`язку з укладенням договору суборенди між ОСОБА_1 та ТОВ «Салікс Енерджі», зареєстрованого 27.12.2012 за №072110004002240, оскільки предметом даного спору не є зазначений договір суборенди 2012 року.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції, що в даному випадку строк позовної давності щодо заявлених вимог не пропущений.

Підсумовуючи викладене та враховуючи наведені помилкові висновки місцевого господарського суду, а також правову позицію Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку частково задоволити апеляційну скаргу Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” що зумовлює скасування рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 з підстав ст.277 ГПК.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що в апеляційній скарзі Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” наведено достатні та переконливі доводи, на підставі яких колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі №903/644/25 не відповідає вимогам щодо повного та достовірного встановлення обставин, які підлягали встановленню господарським судом.
За таких обставин, враховуючи положення статті 275 та статті 277 ГПК України апеляційну скаргу Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі №903/644/25 слід задовольнити частково та частково скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі №903/644/25, визнати недійсним договір суборенди землі від 27.07.2023 та скасувати державну реєстрацію права суборенди ТзОВ «САЛІКС ЕНЕРДЖІ» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69,9998 га; у решті позовних вимог - відмовити.
Здійснити розподіл судових витрат у відповідності до ст.129 ГПК України.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” на рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025р. у справі №903/644/25 – задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 р. у справі №903/644/25 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір суборенди землі від 27.07.2023, укладений між ФГ «ЕНЕРГО ПАРТНЕР» та ТзОВ «САЛІКС ЕНЕРДЖІ», предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69,9998 га, що розташована за межами населених пунктів Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області.

Скасувати державну реєстрацію права суборенди ТзОВ «САЛІКС ЕНЕРДЖІ» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером 0721181800:04:000:0219 площею 69, 9998 гектара.

В решті позовних вимог відмовити. 

Стягнути з Литовезької сільської ради (45325, Волинська обл., Володимирський р-н, с. Литовеж, вул. Володимира Якобчука, 11, код ЄДРПОУ 04335252) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) 1221,20 грн витрат пов`язаних з оплатою судового збору за подання позовної заяви. 

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) 1221,20 грн витрат пов`язаних з оплатою судового збору за подання позовної заяви. 

Стягнути з Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (45734, Волинська обл., Луцький р-н, с.Стрільче, вул. Центральна, 74, код ЄДРПОУ 38245612) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) 1221,20 грн витрат пов`язаних з оплатою судового збору за подання позовної заяви. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “САЛІКС ЕНЕРДЖІ” (45734, Волинська обл., Луцький р-н, с. Стрільче, вул. Центральна, 74, код ЄДРПОУ 37300106) на користь Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) 1221,20 грн витрат пов`язаних з оплатою судового збору за подання позовної заяви.»

Стягнути з Волинської обласної прокуратури (м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, код ЄДРПОУ 02909915) на користь Фермерського господарства “ЕНЕРГО ПАРТНЕР” (45734, Волинська обл., Луцький р-н, с. Стрільче, вул. Центральна, 74, код ЄДРПОУ 38245612) 21 801,60 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Волинської області видати накази.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №903/644/25 повернути Господарському суду Волинської області.

Повна постанова складена "22" травня 2026 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л. 

Суддя   Бучинська Г.Б. 

Суддя   Мельник О.В.