ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року
м. Київ
Справа № 990/582/25
Провадження № 11-471сап25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Губської О. А.,
суддів Білоконь О. В., Булейко О. Л., Гімона М. М., Ємця А. А., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Тітова М. Ю., Ткача І. В., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 13 листопада 2025 року № 2454/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 серпня 2025 року № 1777/1дп/15-25 про притягнення до дисциплінарної відповідальності,
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у скарзі вимог
1.  ОСОБА_1 (далі також скаржник)звернувся до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, у якій просить скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) № 2454/0/15/25 від 13 листопада 2025 року «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 серпня 2025 року № 1777/1дп/15-25 про притягнення судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - Спірне рішення).
2.  ОСОБА_1 , не погодився з рішенням ВРП і просить його скасувати, оскільки вважає, що висновки ВРП про наявність у його діях дисциплінарного проступку не відповідають установленим обставинам справи, є безпідставними та неналежно вмотивованими.
3. Зазначає, що ВРП залишила без змін рішення її Першої Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді попередження з приводу наявності в його діях дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), під час здійснення правосуддя у справах № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20, 686/20974/20, 686/5647/21, 686/2071/21.
4. Скаржник звертає увагу, що Перша дисциплінарна палата ВРП та ВРП дали оцінку лише вибірковим справам за 2019 та 2020 роки, зазначеним у скарзі.
5. На обґрунтування наведених у скарзі вимог скаржник зазначає, що у його діях немає ознак об`єктивної сторони дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме відсутня одна з обов`язкових ознак дисциплінарного проступку - безпідставне затягування щодо розгляду справи. Затримки у розгляді справ та матеріалів про адміністративні правопорушення виникали у зв`язку з обставинами, що об`єктивно унеможливлювали та перешкоджали розгляду справи: неявка осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, та їх клопотання про перенесення судового засідання; перебування судді у відпустці та на лікарняному.
6. Так, скаржник звертає увагу, що, зважаючи на ступінь навантаження як судді, він не мав реальної можливості розглянути справи у коротші строки, чого, однак, дисциплінарний орган до уваги безпідставно не взяв.
7. Поряд із цим скаржник стверджує, що ВРП та Перша дисциплінарна палата ВРП неправильно застосували норми Закону № 1402-VIII, оскільки його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 цього Закону за відсутності обов`язкової складової суб`єктивної сторони проступку - вини у формі умислу. Водночас діяння щодо безпідставного затягування розгляду справи та невжиття заходів щодо розгляду справи протягом строку, визначеного законом, можуть вчинятися суддею виключно умисно. Матеріали ж дисциплінарної справи не містять доказів, що він умисно затягував розгляд справ (матеріалів) про адміністративні правопорушення або не дотримався розумних строків щодо розгляду таких справ (матеріалів) через неналежне ставлення до службових обов`язків.
8.  ОСОБА_1 звертає увагу, що з моменту винесення постанови у справі зазначеній останньою у скарзі щодо нього, сплинуло понад 5 років, а відповідно частини четвертої статті 109 Закону № 1402-VIIIдисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження. Однак на порушення цієї норми члени Першої Дисциплінарної палати ВРП та ВРП прийшли висновку, що строк притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності в розумінні частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII не сплинув, оскільки з моменту розпочатого дисциплінарного провадження (10 серпня 2021 року) строк переривається та до встановленого цією статтею трирічного строку не враховується. Разом з тим скаржник зазначає, що дисциплінарне провадження було відкрито лише 18 листопада 2024 року, тобто уже з порушенням строку притягнення до дисциплінарної відповідальності. 
9. Таким чином, скаржник наполягає, що Перша Дисциплінарна палата ВРП при винесенні рішення від 25 серпня 2025 року помилково обчислила строк, протягом якого суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, і не врахувала строку тимчасової непрацездатності судді ОСОБА_1 або його перебування у відпустці за 2019-2020 роки та не застосувала визначений частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VIII строк притягнення до дисциплінарної відповідальності у взаємозв`язку із частиною четвертою статті 42 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).
10. Крім того, скаржник звертає увагу, що дисциплінарну скаргу ОСОБА_2 щодо нього було передано для розгляду Першій Дисциплінарній палаті ВРП, проте яким чином та на підставі яких нормативних документів до участі в розгляді зазначеної скарги було залучено члена Другої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_3, в якій ОСОБА_2 є секретарем, перед початком розгляду дисциплінарного провадження за скаргою останнього, йому повідомлено не було, як і не було обґрунтовано залучення до участі в розгляді скарги члена Третьої Дисциплінарної палати ВРП ОСОБА_4 (головуючого в цьому провадженні).
11. Скаржник зазначає, що його пояснення під час розгляду скарги ВРП не були враховані, та просить врахувати, що він не отримав можливості в повному обсязі висловити свої пояснення та надати докази своєї невинуватості, що суперечить принципу справедливої процедури fair procedure.
Позиція учасників справи щодо скарги
12. 04 лютого 2026 року до Великої Палати Верховного Суду надійшов відзив ВРП на скаргу, у якому представник ВРП просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
13. Відзив здебільшого обґрунтований мотивами та доводами, подібними до тих, які наведені в оскаржуваному рішенні. 
14. Представник ВРП наголошує, що, приймаючи оскаржуване рішення, ВРП діяла на підставі повноважень, наданих законом, рішення є вмотивованим та обґрунтованим, а скарга не містить аргументів, якими б можна було спростувати висновки ВРП.
Обставини справи
15. ОСОБА_1 . Указом Президента України від 25 грудня 2004 року № 1540/2004 призначений на посаду судді Летичівського районного суду Хмельницької області, а Указом Президента України від 13 березня 2006 року № 217/2006 переведений на роботу на посаді судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в межах п`ятирічного строку. 
16. Постановою Верховної Ради України від 9 вересня 2010 року № 2512-VI ОСОБА_1 обраний на посаду судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області безстроково.
17. До ВРП 10 серпня 2021 року (вх. № М-3948/15/7-21) надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_2 на дії судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 під час розгляду справ про адміністративні правопорушення № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20, 686/20974/20, 686/5647/21, 686/2071/21 про притягнення осіб до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
18. У дисциплінарній скарзі зазначено, що за результатами аналізу інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР), він виявив значну кількість постанов про закриття суддею Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення правопорушників до адміністративної відповідальності.
19. Скаржник вказав, що після вибіркового аналізу цих справ виявив факти, коли, на його переконання, суддя ОСОБА_1 безпідставно затягував розгляд справ про адміністративні правопорушення, що призвело до уникнення правопорушниками передбаченої законом відповідальності.
20. Зокрема, зазначив, що справи про адміністративні правопорушення № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20 були розподілені судді ОСОБА_1 не менш ніж за 2 місяці до закінчення строку для притягнення до адміністративної відповідальності, в усіх постановах у цих справах про закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП, немає посилань на обставини, які вплинули на неможливість розгляду справ про адміністративні правопорушення у визначений законом строк.
21. На думку скаржника, відсутність обґрунтування, чому суд не зміг своєчасно розглянути справи про адміністративні правопорушення, внаслідок чого особи, які керували транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, уникнули відповідальності, створює враження у сторонніх спостерігачів про відсутність поважних причин такого пропуску. Це породжує сумнів у законності дій судді та підриває авторитет правосуддя в питаннях чесності та непідкупності.
22. Згідно зі статтею 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи. Однак у всіх описаних випадках суддя ОСОБА_1 провів розгляд справ зі значним порушенням процесуального строку, визначеного статтею 277 КУпАП.
23. Щодо неявки правопорушників у судові засідання скаржник указав, що частина третя статті 268 КУпАП містить вичерпний перелік норм, коли при розгляді справ про адміністративні правопорушення присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Стаття 130 КУпАП до цього переліку не входить.
24. Таким чином, уже в разі першої неявки в судове засідання правопорушника, якщо від нього не надійшло письмової заяви, суддя має можливість розглянути надіслані поліцією матеріали про адміністративне правопорушення та накласти на правопорушника стягнення.
25. Як зазначив скаржник, суддя систематично порушував вказані норми закону, не дотримувався позиції вищої інстанції, що призвело до безпідставного уникнення правопорушниками адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП та свідчить про недбале ставлення судді до розгляду цієї категорії справ або ж навмисне порушення строків з метою допомогти правопорушникам уникнути покарання.
26. Призначаючи справи про адміністративне правопорушення до розгляду поза межами строків, передбачених статтями 277, 38 КУпАП, суддя не міг не усвідомлювати, що наслідком цього буде затягування розгляду справи та закриття адміністративного провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
27. Крім того, у скарзі ОСОБА_2 зазначив, що за результатами аналізу інформації, що міститься в ЄДРСР, виявив постанови судді ОСОБА_1 у справах про адміністративні правопорушення № 686/20974/20, 686/5647/21, 686/2071/21, відповідно до яких суддя без належного обґрунтування та за сумнівних обставин звільнив від відповідальності декількох водіїв, яких визнав винними у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, та передав матеріали на розгляд трудовому колективу чи громадській організації для застосування до правопорушників заходів громадського впливу. Звільняючи від покарання особу, яка вчинила правопорушення, яке має високу суспільну небезпеку, суддя мав застосувати особливо переконливі аргументи, щоб зовнішні спостерігачі були переконані у справедливості судового розгляду. Однак суддя вказав стандартні фрази, які зовсім не пояснюють причини такого рішення.
28. У діях судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 скаржник вбачав ознаки дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом; допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу; умисне або внаслідок грубої недбалості грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків).
Короткий зміст рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП
29. Ухвалою Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 18 листопада 2024 року № 3333/1дп/15-24 відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 з підстав можливої наявності в його діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
При цьому Перша Дисциплінарна палата ВРП не встановила в діях судді ОСОБА_1 ознак дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 3, 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
30. Предметом перевірки Першої Дисциплінарної палати ВРП були дії судді ОСОБА_1 під час розгляду справ № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20 про притягнення осіб до адміністративної відповідальності за статтею 130 КУпАП, у яких суддя прийняв постанови про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
31. Рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 25 серпня 2025 року № 1777/1дп/15-25 притягнуто суддю Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді попередження.
32. Перша Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
33. У рішенні Першої Дисциплінарної палати ВРП зазначено, що суддя ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя у справах № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20, 686/20974/20, 686/5647/21, 686/2071/21 не виконав покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення своєчасного та ефективного розгляду справ з дотриманням розумних строків.
34. При цьому Перша Дисциплінарна палата ВРП зауважила, що навантаження судді ОСОБА_1 хоч і є значним, але не може слугувати єдиним і достатнім обґрунтуванням тривалого розгляду вказаних справ, який об`єктивно унеможливив виконання суддею ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків. Суддя ОСОБА_1 неодноразово відкладав розгляд справ у межах визначеного статтею 38 КУпАП тримісячного строку для накладення адміністративного стягнення, тому надмірне навантаження не може бути причиною розгляду справи поза цим строком.
35. Крім того, на думку Першої Дисциплінарної палати ВРП, нездійснення суддею контролю за перебігом строку, упродовж якого може бути накладено адміністративне стягнення, призвело до того, що особи, які вчинили адміністративні правопорушення, уникнули накладення на них дисциплінарних стягнень унаслідок закінчення строку, визначеного статтею 38 КУпАП.
36. Перша Дисциплінарна палата ВРП зробила висновок, що така поведінка судді ОСОБА_1 є наслідком неналежного (недбалого) ставлення судді до виконання службових обов`язків.
37. Недотримання встановлених частиною першою статті 277 КУпАП строків призвело до того, що у 29 випадках провадження у справах про адміністративні правопорушення були закриті у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, визначеного статтею 38 цього Кодексу, за відсутності встановленої вини осіб.
38. Обираючи вид дисциплінарного стягнення, Перша Дисциплінарна палата ВРП врахувала характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особу судді, ступінь його вини, відсутність у судді непогашених дисциплінарних стягнень та дійшла висновку, що застосування дисциплінарного стягнення у виді попередження є пропорційним вчиненому дисциплінарному проступку та відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VIII, статті 50 Закону № 1798-VIII.
Короткий зміст рішення ВРП
39. ВРП 13 листопада 2025 року, розглянувши скаргу судді ОСОБА_1 на рішення її Першої Дисциплінарної палати від 25 серпня 2025 року № 1777/1дп/15-25 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, погодилась із висновком Першої Дисциплінарної палати щодо наявності у діях судді ОСОБА_1 ознак складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а також із тим, що характер допущеного суддею дисциплінарного проступку, його наслідки, ступінь провини, відомості про особу судді, відсутність дисциплінарних стягнень дозволяють застосувати до судді ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді попередження, яке є пропорційним та достатнім заходом впливу за такі дії. 
40. ВРП повністю погодилася з обставинами дисциплінарного провадження, встановленими Першою Дисциплінарною палатою, а також із юридичною кваліфікацією цих діянь та зазначила, що аналіз вказаних матеріалів справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, свідчить про систематичне невжиття суддею ОСОБА_1 належних заходів для забезпечення їх розгляду у межах установленого статтею 38 цього Кодексу строку для притягнення до адміністративної відповідальності.
ВРП зауважила, що суддя мав об`єктивну можливість розглянути справи: особи, які притягалися до адміністративної відповідальності, були належним чином повідомлені про дату й час судових засідань, що підтверджується їхніми розписками, заявами про відкладення розгляду справ, відповідними повідомленнями про вручення повісток. Незважаючи на це, суддя систематично відкладав розгляд справ на підставі заяв осіб, які притягалися до адміністративної відповідальності, або їх представників. Практично в усіх справах до заяв про відкладення розгляду справи не було додано жодних доказів неможливості з`явитися до суду (листів непрацездатності, довідок тощо). Майже у всіх випадках такі заяви очевидно подавалися до суду особисто, що виключало реальність зазначених у них підстав. Суддя ОСОБА_1 не перевіряв достовірності наведених обставин, не давав їм критичної оцінки та не застосовував передбачене частиною другою статті 268 КУпАП право розглянути справу за відсутності особи, яка була повідомлена належним чином про дату та час судового засідання. Відкладення розгляду справ суддею ОСОБА_1 мало формальний характер і не ґрунтувалося на об`єктивних причинах. Повторні виклики свідків, витребування доказів або клопотання сторін часто використовувалися як засіб зволікання, а суддя, усвідомлюючи обмеженість строків притягнення до адміністративної відповідальності, не вжив дієвих заходів для своєчасного розгляду справ. Тривалі розриви між судовими засіданнями, зокрема після першого відкладення розгляду справи, у низці випадків сягали понад місяць.
Таким чином, за висновками ВРП, суддя ОСОБА_1 не розглянув справ у розумні строки та не забезпечив ефективної організації судового процесу, що призвело до закриття проваджень у 29 справах у зв`язку із закінченням строків притягнення осіб до адміністративної відповідальності. 
41. ВРП також погодилася з висновком Першої Дисциплінарної палати, що рівень судового навантаження, якому в сукупності з іншими обставинами надано оцінку в оскаржуваному рішенні Дисциплінарної палати, не є тією обставиною, що підтверджує правомірність дій судді. Встановлені в дисциплінарній справі обставини свідчать, що несвоєчасний розгляд справ та закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності стали наслідком не судового навантаження, а неналежної організації роботи та невиконання суддею ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо забезпечення розгляду справ у встановлені законом строки.
42. При цьому ВРП звернула увагу, що Перша Дисциплінарна палата у рішенні, встановивши, що допущені суддею порушення вимог закону вчинені внаслідок недбалості, не зазначила, яким складом дисциплінарного проступку охоплюються дії / бездіяльність судді ОСОБА_1 . Тому ВРП, переглядаючи у пленарному складі рішення її дисциплінарних органів про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, маючи повну юрисдикцію, тобто здатність повною мірою виправити допущені дисциплінарним органом помилки, якщо такі мали місце, виснувала про вчинення суддею ОСОБА_1 під час розгляду справ № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20, 686/20974/20, 686/5647/21, 686/2071/21 дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а саме невжиття суддею заходів для розгляду справ протягом строку, встановленого законом.
43. ВРП також установила, що не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення доводи судді про неправильне застосування дисциплінарним органом норми пункту 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ через відсутність у його діях умислу, оскільки матеріали дисциплінарного провадження свідчать саме про невжиття суддею ОСОБА_1 необхідних заходів для своєчасного розгляду справ за відсутності об`єктивних перешкод, що є проявом недбалості.
44. Крім того, ВРП зазначила, що твердження судді ОСОБА_1 про закінчення строку застосування щодо нього дисциплінарного стягнення є помилковим та зводиться до власного тлумачення суддею норм Закону № 1402-VІІІ, оскільки дисциплінарне стягнення може бути застосоване до судді не пізніше трьох років із дня вчинення проступку, а перебіг цього строку зупиняється, зокрема, на весь час здійснення дисциплінарного провадження. У межах цього провадження строк переривається з моменту надходження дисциплінарної скарги до ВРП і не поновлюється до завершення всіх його стадій - від попередньої перевірки до ухвалення остаточного рішення за результатами розгляду скарги судді на рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП. Перше за хронологією порушення, інкриміноване судді, пов`язане з пропуском строку притягнення до адміністративної відповідальності у справі № 686/1399/19, який закінчився 13 квітня 2019 року. Від цієї дати до 10 серпня 2021 року - дня надходження дисциплінарної скарги до ВРП минуло 2 роки 3 місяці 28 днів (і це з урахуванням періодів відпустки та тимчасової непрацездатності судді). Отже, на момент звернення з дисциплінарною скаргою трирічний строк, визначений частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VІІІ, не закінчився. Із дня надходження скарги перебіг строку застосування дисциплінарного стягнення був зупинений відповідно до закону, тому подальша тривалість дисциплінарного провадження жодним чином не впливає на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. ВРП також зауважила, що доводи судді ОСОБА_1 про те, що станом на день подання дисциплінарної скарги діяла редакція Закону № 1798-VIII, яка встановлювала присічний строк здійснення дисциплінарного провадження - не більше шістдесяти днів з моменту отримання скарги - не мають правового значення для обчислення строку застосування до судді дисциплінарного стягнення. Цей строк регулюється виключно частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VІІІ та не залежить від тривалості дисциплінарного провадження чи інших процесуальних строків, передбачених Законом № 1798-VIII.
45. Отож, оцінюючи всі встановлені під час перевірки доводів скарги обставини у їх сукупності, враховуючи повну юрисдикцію ВРП щодо виправлення допущених дисциплінарним органом помилок, ВРП виснувала, що в діях судді ОСОБА_1 під час розгляду справ № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20, 686/20974/20, 686/5647/21, 686/2071/21 міститься склад дисциплінарного проступку, визначеного пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, а наведені суддею у скарзі доводи не спростовують висновків, зазначених у рішенні Першої Дисциплінарної палати від 25 серпня 2025 року № 1777/1дп/15-25 про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, і не дають підстав для його скасування.
Рух скарги
46. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 15 січня 2026 року відкрила провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення ВРП від 13 листопада 2025 року № 2454/0/15-25 та витребувала від ВРП матеріали дисциплінарної справи, на підставі яких було ухвалено це рішення, а ухвалою від 18 лютого 2026 року призначила розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
47. Велика Палата Верховного Суду ознайомилася з матеріалами дисциплінарного провадження та скарги, обговорила доводи скарги та заперечення відповідача й дійшла таких висновків.
Оцінка рішення ВРП
48. Згідно з положеннями статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
49. Статтею 1 Закону № 1798-VIII передбачено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
50. Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIII для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП.
51. Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
52. Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, відповідно до частини першої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення.
53. Згідно із частиною першою статті 52 Закону № 1798-VIII рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
54. Частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати Верховного Суду.
55. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
56. У пункті 123 рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його практикою навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов'язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції» (див. пункт 29 рішення від 10 лютого 1983 року у справі «Альбер і Ле Конт проти Бельгії» та пункт 42 рішення від 14 листопада 2006 року у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства», заява № 60860/00). У межах скарги за статтею 6 Конвенції, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі чинники, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, у який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (див. пункти 44-47 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайян проти Сполученого Королівства» та пункт 43 згаданого рішення у справі «Цфайо проти Сполученого Королівства»).
57. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
58. Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
59. Скаржник не оскаржує рішення ВРП з підстав, визначених у пунктах 1, 2, 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, натомість зазначає, що не погоджується з мотивами, якими ВРП обґрунтувала свої висновки про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
60. Оцінюючи рішення ВРП від 13 листопада 2025 року № 2454/0/15-25 щодо наявності у ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, Велика Палата Верховного Суду насамперед виходить з того, що визначальним критерієм правомірності оскаржуваного рішення відповідача є встановлення дисциплінарним органом обставин, що свідчать про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.
61. Як уже зазначено вище, в оскаржуваному рішенні визначеними законом підставами притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності вказано пункт 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом).
62. Слід зауважити, що юридична кваліфікація діяння - це точна правова оцінка конкретного діяння, яка полягає у встановленні точної відповідності між ознаками вчиненого діяння та ознаками, визначеними законом. Юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад. Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені і поставлені у вину суб`єктові дисциплінарного проступку, якщо між його діянням і наслідками існує причинний зв'язок.
63. ВРП визнала правильною юридичну оцінку дисциплінарного органу діяння судді ОСОБА_1 щодо невжиття всіх можливих заходів для розгляду справ № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20, 686/20974/20, 686/5647/21, 686/2071/21 у встановлений законом строк; незабезпечення необхідного балансу між розглядом справ із дотриманням як строків розгляду справ судом, так і строку можливого притягнення осіб до адміністративної відповідальності. Такою поведінкою суддя сприяв виникненню умов, за яких особи, щодо яких були складені протоколи про адміністративні правопорушення, уникли передбаченої законом відповідальності у зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
64. За пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.
65. Пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження у разі, зокрема, безпідставного затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом.
66. Обов`язковою умовою для встановлення у діях судді ознак зазначеного дисциплінарного проступку є наявність обставин, які свідчать, що таке мало місце у зв`язку з безпідставним невчиненням суддею дій, спрямованих на забезпечення розгляду справи (заяви, скарги) у строк, визначений законом, або умисним вчиненням дій (бездіяльності), що призвело до затягування строків розгляду справи (заяви, скарги). Сам факт порушення строку розгляду справи (заяви, скарги) без встановлення вказаних обставин не може бути підставою для дисциплінарної відповідальності судді.
67. Статтею 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
68. Відповідно до статті 129 Конституції України розумні строки розгляду справ судом відносяться до основних засад судочинства в Україні.
69. Згідно зі статтею 1 КУпАП завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
70. Статтею 245 КУпАП, у свою чергу, встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності тощо.
71. Частиною першою статті 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та встановлено, зокрема, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за її відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення особи про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Визначений частиною другою цієї статті перелік справ, розгляд яких здійснюється за обов`язкової присутності особи, не включає справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП.
72. Частиною першою статті 277 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
73. Згідно зі статтею 38 КУпАП (у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», тобто до 17 березня 2021 року) до осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 цього Кодексу, могло бути застосовано заходи адміністративного примусу (накладено стягнення) не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
74. Закінчення цього строку виключає накладення адміністративного стягнення на особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, а згідно з пунктом 7 частини першої статті 247 КУпАП є підставою для закриття судом розпочатого провадження у справі про адміністративне правопорушення.
75. У такому випадку є ймовірність, що особа, щодо якої складено протокол за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції), за свою протиправну поведінку, яка є джерелом потенційної небезпеки для життя та здоров`я учасників дорожнього руху, не понесе установленої законом відповідальності. При цьому не досягається завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення, зокрема вирішення справи в точній відповідності із законом, забезпечення виконання ухваленої постанови, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
76. Не надаючи розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, виключного значення порівняно з іншими справами, водночас враховуючи ступінь суспільної небезпеки такого правопорушення, не можна залишити поза увагою, що питання щодо своєчасного (з дотриманням строку, визначеного статтею 38 цього Кодексу) розгляду такої категорії справ, яке напряму пов'язане із притягненням винних осіб до відповідальності за вчинене правопорушення, має бути предметом відповідної уваги та контролю суддів, у провадженні яких перебувають такі справи. Судді не повинні допускати безпідставних зволікань із розглядом справ цієї категорії та вживати всіх можливих заходів, які забезпечать їх розгляд у строк, визначений законом, або у строк, який з урахуванням обставин справи можна визнати розумним та який не виходить за межі тримісячного строку з дня вчинення адміністративного правопорушення.
77. Задля вирішення визначених статтями 1, 245 КУпАП завдань статтею 280 цього Кодексу на суддю покладено обов'язок щодо з`ясування, зокрема, всіх необхідних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, застосовуючи, в разі необхідності, й відкладення розгляду справи.
78. ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, заява № 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, заява № 23853/02).
79. Отже, критеріями оцінки належної поведінки судді в аспекті дисциплінарного проступку, який ставиться за провину судді ОСОБА_1 , можуть бути: своєчасне призначення справи до розгляду; часові інтервали між судовими засіданнями; обґрунтованість відкладення судових засідань чи оголошення в них перерв; обґрунтованість та своєчасність повернення матеріалів на доопрацювання чи повернення додаткових матеріалів; повнота підготовки справ до розгляду; повнота вжитих суддею заходів щодо усунення обставин, які унеможливлюють розгляд справи чи спричиняють його затягування; належність та дієвість контролю з боку судді за виконанням службових обов'язків відповідальними працівниками суду, у тому числі щодо формування та надіслання судових повісток (іншої кореспонденції), за своєчасністю виконання запитів суду іншими органами тощо.
80. ОСОБА_1 не заперечує обставин, встановлених в дисциплінарній справі, щодо розгляду ним перерахованих вище 29 справ (як щодо вчинених ним процесуальних дій у цих справах, так і щодо строків розгляду цих справ).
81. Зазначені обставини, враховуючи наведені вище критерії оцінки належної поведінки судді в аспекті дисциплінарного проступку, який ставиться за провину судді ОСОБА_1 , дають підстави для оцінки, що суддя ОСОБА_1 не вчинив достатніх і необхідних дій для забезпечення розгляду справ про адміністративні правопорушення, які були в його провадженні, відповідно до встановленого статтею 38 КУпАП строку притягнення особи до адміністративної відповідальності. Така оцінка можлива, зокрема, з урахуванням установленого дисциплінарним органом факту повідомлення осіб, які викликалися судом, про дату і час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо них та відсутності правового застереження, що розгляд судом справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, вимагається за обов'язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
82. Щодо тверджень скаржника про відсутність умислу в його поведінці, пов'язаної з розглядом зазначених вище справ поза межами встановленого законом строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, то слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висновувала, що пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII передбачено два різні за складом дисциплінарні проступки: безпідставне затягування розгляду справи (перший) і (або) невжиття суддею заходів щодо розгляду справи протягом строку, встановленого законом (другий) (до прикладу, але не виключно, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 990SCGC/20/24, провадження № 11-222сап24).
83. Якщо йдеться про безпідставне затягування розгляду справи, то таке може бути вчинено тільки умисно. Суддя усвідомлює, що немає об'єктивних перешкод для розгляду справи (заяви, скарги) у строки, встановлені законом, однак цього не виконує, а спрямовує свої дії чи бездіяльність на затягування розгляду.
84. Натомість суб`єктивна сторона дисциплінарного проступку «невжиття суддею заходів щодо розгляду справи (заяви, скарги) у строки, передбачені законом» характеризується недбалістю як формою вини. Суддя через погану організацію своєї роботи, недостатню компетентність тощо, не маючи об'єктивно непереборних перешкод, не вжив відповідних процесуальних заходів для своєчасного розгляду справи (заяви, скарги), хоча повинен був і міг усвідомлювати можливість внаслідок цього порушення строків розгляду справи (заяви, скарги) та інших негативних наслідків.
85. Велика Палата Верховного Суду визнає, що ВРП правильно кваліфікувала дії судді ОСОБА_1 як невжиття всіх можливих заходів для розгляду справ № 686/1399/19, 686/2645/19, 686/5358/19, 686/13498/19, 686/14110/19, 686/13378/19, 686/12972/19, 686/15109/19, 686/13386/19, 686/14169/19, 686/14112/19, 686/15207/19, 686/13864/19, 686/20376/19, 686/20953/19, 686/21124/19, 686/20624/19, 686/24009/19, 686/25273/19, 686/27479/19, 686/25539/19, 686/31305/19, 686/31604/19, 686/32194/19, 686/383/20, 686/2106/20, 686/25418/19, 686/10511/20, 686/9932/20, 686/20974/20, 686/5647/21, 686/2071/21протягом строку, встановленого законом, тобто як дисциплінарний проступок, передбачений пунктом 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
86. Немає сумніву, що суддя ОСОБА_1 достеменно знав про умови притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, та порядок розгляду справ цієї категорії. Він не міг не усвідомлювати, що в разі якщо строк накладення адміністративного стягнення спливає, особа уникає адміністративної відповідальності, і що в разі належної організації процесу підготовки та розгляду справ про адміністративні правопорушення такі негативні наслідки будуть унеможливлені. Іншими словами, в його поведінці є ознаки недбалості.
87. Щодо доводу скаржника про надмірне суддівське навантаження, яке було у нього, як про причину розгляду справ про адміністративні правопорушення поза межами строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, то, безумовно, навантаження є тим чинником, який слід враховувати при вирішенні питання, чи вчинив суддя дисциплінарний проступок, який підпадає під ознаки пункту 2 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII. Разом з тим цей чинник не у всіх випадках має вирішальне значення при вирішенні питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Він повинен оцінюватися у сукупності з іншими обставинами щодо розгляду суддею судових справ, зокрема: правовою та/або фактичною складністю справ, необхідністю вжиття процесуальних та/або організаційних заходів щодо підготовки справи до розгляду; процесуальною поведінкою учасників справи. Не можуть відкидатися при оцінці впливу суддівського навантаження на розгляд справи поза межами встановленого законом строку наслідки пропуску строку. Саме по собі суддівське навантаження не може бути єдиним та достатнім виправданням розгляду справи поза межами встановленого законом строку, якщо встановлені обставини, що свідчать про невжиття суддею всіх можливих процесуальних і організаційних заходів задля належної підготовки та розгляду справи.
88. Скаржник не наводить доводів про правову та/або фактичну складність справ, розгляд яких з порушенням установленого законом строку ставиться йому у провину, так само як і доводів, що розгляд цих справ вимагав вжиття особливих процесуальних та/або організаційних заходів задля забезпечення правильного встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення. Довід скаржника, що порушення строку розгляду справ було обумовлено необхідністю забезпечення права осіб, які притягувалися до адміністративної відповідальності, на участь у розгляді справи, спростовується матеріалами дисциплінарного провадження. Так, як убачається з матеріалів дисциплінарної справи, у більшості випадків особи, які притягалися до адміністративної відповідальності, були обізнані про перебування справ на розгляді суду та про призначені судові засідання. Про це свідчать їх розписки, повідомлення про вручення повісток, а також подані цими особами клопотання про відкладення розгляду справ. При цьому такі клопотання здебільшого задовольнялися без перевірки наведених у них обставин, без оцінки їхньої поважності та без урахування строків, установлених статтею 38 КУпАП. Скаржник фактично не пояснив, чому без жодних документів на підтвердження неможливості участі особи в судовому засіданні він був позбавлений можливості оцінити обґрунтованість відповідних клопотань або вирішити питання про розгляд справи за відсутності такої особи у випадках, прямо передбачених законом. Крім того, після відкладення розгляду справ судові засідання нерідко призначалися через значні проміжки часу. У низці випадків такі проміжки перевищували один місяць, хоча справи належали до категорії, для якої законом установлено скорочені строки притягнення особи до адміністративної відповідальності.
89. Не можна прийняти й доводів скаржника щодо недостатнього фінансування поштових витрат суду. Навіть якщо окремі поштові відправлення фактично не були здійснені з причин, що не залежали від судді, ця обставина сама по собі не пояснює численних випадків відкладення розгляду справ за наявності відомостей про обізнаність осіб щодо судового розгляду, а також не спростовує встановлених ВРП фактів тривалих проміжків часу між судовими засіданнями.
90. Так само не спростовують висновків дисциплінарного органу посилання скаржника на карантинні обмеження, пов`язані з поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, перебування у відпустці або на лікарняному. Вказані обставини можна врахувати під час оцінки окремих випадків порушення процесуальних строків, однак вони не пояснюють характеру і масштабу виявлених порушень.
91. При цьому матеріали дисциплінарного провадження свідчать, що відкладення розгляду справ у значній кількості випадків не було обумовлене об`єктивною процесуальною необхідністю. Повторні виклики свідків, витребування додаткових доказів та задоволення клопотань учасників провадження нерідко призводили до подальшого збільшення строків розгляду справ без належного обґрунтування потреби у вчиненні таких процесуальних дій. Водночас суддя, усвідомлюючи обмеженість строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, не забезпечив належної процесуальної організації розгляду справ та не вжив усіх залежних від нього заходів для їх своєчасного вирішення. Зокрема, після відкладення розгляду справ наступні судові засідання нерідко призначалися через тривалий проміжок часу, який у низці випадків перевищував один місяць, що об`єктивно створювало ризик спливу строків, установлених статтею 38 КУпАП.
92. Крім того, як уже зазначено, одним із доводів ОСОБА_1 є твердження, що дисциплінарне стягнення накладено на нього поза межами встановленого частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VIII строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
93. Відповідно до частини одинадцятої статті 109 Закон № 1402-VIII дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження.
94. Викладеною нормою чітко визначено строк, протягом якого до судді може бути застосовано дисциплінарне стягнення, що узгоджується з висновками ЄСПЛ про дотримання принципу юридичної визначеності, зокрема, у правовідносинах щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності [див. рішення ЄСПЛ від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (пункт 137)].
95. За змістом наведеної норми, у трирічний строк, який є граничним для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, не зараховуються дні тимчасової непрацездатності судді та дні його перебування у відпустці, а також час здійснення відповідного дисциплінарного провадження. Це означає, що у разі виникнення будь-якої із цих обставин перебіг зазначеного трирічного строку переривається.
96. Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи норму частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII, виходить з того, що трирічний строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності обчислюється з дня вчинення дисциплінарного проступку до дня накладення дисциплінарного стягнення (включно). При цьому дні тимчасової непрацездатності, перебування судді у відпустці чи здійснення дисциплінарного провадження щодо судді до зазначеного трирічного строку не враховуються.
97. Таку правову позицію щодо застосування (обчислення) строків притягнення судді до дисциплінарної відповідальності викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2018 року (провадження № 11-78сап18), від 29 листопада 2018 року у справі № 800/553/17 (провадження № 11-7сап18), від 31 січня 2019 року (провадження № 11-988сап18), від 11 квітня 2019 року у справі № 11-121сап19.
98. Водночас застосування строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності потребує застосування норм статі 42 Закону № 1798-VIII, які визначають часові межі дисциплінарного провадження.
99. У період з 05 серпня 2021 року (дати набрання чинності Законом № 1635-IX) до 19 жовтня 2023 року (дати введення в дію цього Закону) стаття 42 Закону № 1798-VIIIустановлювала, що дисциплінарне провадження розпочинається після отримання скарги щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону № 1402-VIII, або за ініціативою Дисциплінарної палати ВРП чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом (частина друга).
100. Чинна редакція частини другої статті 42 Закону № 1798-VIII (у редакції Закону України від 09 серпня 2023 року № 3304-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів») визначає, що дисциплінарне провадження розпочинається після отримання ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону № 1402-VIII або за ініціативою Дисциплінарної палати ВРП чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом. Днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання ВРП відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою, або день отримання ВРП відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.
101. Тобто момент початку дисциплінарного провадження залежить від того, з якої підстави воно відкривалося:
- у разі надходження дисциплінарної скарги - день її отримання ВРП;
- у разі ініціативи Дисциплінарної палати - день ухвалення відповідного рішення;
- у разі звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України - день отримання звернення ВРП.
102. Відповідно до частини третьої статті 42 Закону № 1798-VIII дисциплінарне провадження включає: 1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи; 2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності; 3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
103. Отже, в разі відкриття дисциплінарної справи за дисциплінарною скаргою на суддю часові рамки дисциплінарного провадження визначаються датою надходження скарги до ВРП та датою ухвалення Дисциплінарною палатою рішення за такою скаргою.
104. Крім того, у період із 07 листопада 2019 року до 05 серпня 2021 року частина четверта статті 42 Закону № 1798-VIII у редакції Закону від 16 жовтня 2019 року № 193-IX (набрав чинності з 07 листопада 2019 року) визначала, що дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строк здійснення дисциплінарного провадження не повинен перевищувати більше ніж шістдесят днів з моменту отримання дисциплінарної скарги. 
105. Надалі, у період з 5 серпня 2021 року (дати набрання чинності Законом № 1635-IX) до 19 жовтня 2023 року (дати введення в дію цього Закону) стаття 42Закону № 1798-VIII, на відміну від її попередньої редакції, не містила положень щодо строку здійснення дисциплінарного провадження. 
Водночас інші статті цього Закону встановлювали строкові обмеження для окремих дій, пов`язаних із провадженням.
106. Однак важливо зазначити, що попри наявність у законодавстві наведених норм, які стосувалися строків дисциплінарного провадження, до 21 грудня 2024 року законодавство не містило прямої вказівки на правові наслідки недотримання цих строків, зокрема не встановлювало, що їх порушення зумовлює, наприклад, закриття дисциплінарного провадження чи поновлення перебігу трирічного строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
107. Крім того, положення частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII не пов`язували сплив трирічного строку з тривалістю самого дисциплінарного провадження. Навпаки, вони прямо передбачають, що до трирічного строку не включається період здійснення дисциплінарного провадження.
108. У свою чергу, положення статті 42 Закону № 1798-VIII у різних редакціях чітко визначали, що завершальним етапом дисциплінарного провадження є ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності. А чинна редакція цієї статті (в редакції Закону № 3304-IX) визначає, що до дисциплінарного провадження ще й входить стадія розгляду скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності. 
109. Лише 6вересня 2023 року законодавець ухвалив Закон № 3378-IX, яким доповнив статтю 49 Закону № 1798-VIII частиною п`ятнадцятою, де вперше передбачив як граничну тривалість дисциплінарного провадження, так і чітко визначив правовий наслідок її порушення. Зокрема, встановлено, що загальна тривалість дисциплінарного провадження не може перевищувати 18 місяців, а в разі порушення цього строку провадження підлягає закриттю за рішенням Дисциплінарної палати.
110. Ця норма була введена в дію тільки з 21 грудня 2024 року - з дня опублікування повідомлення ВРП про початок роботи служби дисциплінарних інспекторів у газеті «Голос України» № 194 (246), як це передбачено пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3378-IX.
111. Однак тим же Законом № 3378-IX розділ III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII був доповнений пунктом 23-13, який чітко визначив: «До дисциплінарних проваджень, розпочатих до дня початку роботи служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, не застосовуються положення частини п`ятнадцятої статті 49 цього Закону».
112. Матеріалами справи підтверджується, що постанови про закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у перерахованих вище справах суддя ухвалив з 22 квітня 2019 року по 04 вересня 2020 року (часовий проміжок вчинення дисциплінарного проступку), дисциплінарна скарга на дії судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 надійшла до ВРП 10 серпня 2021 року (початок дисциплінарного провадження), рішення Першої Дисциплінарної палати про притягнення судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ухвалено 25 серпня 2025 року.
113. Застосовуючи норми статті 42 Закону № 1798-VIII та частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII до встановлених у цій справі обставин, Велика Палата Верховного Суду висновує, що дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 було накладено в межах трирічного строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, враховуючи, що період з 10 серпня 2021 року по 25 серпня 2025 року (строк здійснення дисциплінарного провадження) не зараховується в зазначений строк, так само як не зараховується строк перебування ОСОБА_1 у відпустці та на лікарняному, що було взято до уваги в оскаржуваному рішенні ВРП.
114. Правових підстав для обмеження строку дисциплінарного провадження, який не зараховується до строку притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, шістдесятьма днями, на противагу твердженням скаржника, немає з огляду на те, що норма частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII не містить щодо цього прямої вказівки, так само як і норма частини четвертої статті 42 Закону № 1798-VIII не встановлює такого правового наслідку здійснення дисциплінарного провадження впродовж певного строку, зокрема понад шістдесят днів.
115. Частина п'ята статті 49 Закону № 1798-VIII, якою загальну тривалість здійснення дисциплінарного провадження обмежено 18-ма місяцями (без урахування часу зупинення розгляду дисциплінарної справи) та встановлено, що в разі порушення зазначеного строку дисциплінарне провадження підлягає закриттю за рішенням Дисциплінарної палати, введена в дію з 23 грудня 2024 року (день опублікування ВРП повідомлення про початок роботи служби дисциплінарних інспекторів ВРП у газеті «Голос України» відповідно до пункту 23-6 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII), у з`вязку із чим у спірних правовідносинах не застосовується. Ці положення разом з тим є прикладом визначення законом правового наслідку недотримання строку дисциплінарного провадження, на відміну від раніше чинного законодавства.
116. Застосований до скаржника захід дисциплінарної відповідальності узгоджується з вимогами частини другої статті 109 Закону № 1402-VIII щодо врахування під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді, зокрема, характеру дисциплінарного проступку, його наслідків, особи судді, ступеня його вини, наявності інших дисциплінарних стягнень та принципу пропорційності.
117. Велика Палата Верховного Суду також не вбачає підстав для висновку про порушення ВРП права скаржника на справедливу процедуру розгляду дисциплінарної справи.
118. Посилання скаржника на участь у розгляді його скарги членів ВРП, які не входили до складу Першої Дисциплінарної палати, не свідчить про незаконність складу органу, який ухвалив оскаржуване рішення. Відповідно до частини восьмої статті 51 Закону № 1798-VIII у розгляді скарги на рішення Дисциплінарної палати не беруть участі лише члени ВРП, які входили до складу Дисциплінарної палати, що ухвалила відповідне рішення. Отже, сама по собі участь членів інших дисциплінарних палат у засіданні ВРП під час перегляду рішення Першої Дисциплінарної палати узгоджується із законодавчою моделлю такого перегляду та не може розцінюватися як порушення вимог закону.
119. Не можна взяти до уваги й доводи скаржника про те, що окремі члени ВРП залишали зал засідань під час розгляду справи. Скаржник не навів жодних обставин, які б свідчили про відсутність необхідного кворуму під час ухвалення рішення, участь у голосуванні осіб, які не мали на це повноважень, або порушення порядку голосування. Сам по собі факт тимчасової відсутності окремих членів колегіального органу без установлення впливу такої обставини на результати розгляду справи не може бути підставою для скасування рішення.
120. Також Велика Палата відхиляє доводи скаржника про те, що засідання ВРП відбулося після закінчення робочого дня. Закон № 1798-VIII не пов`язує дійсність засідання або законність ухваленого рішення із часом його проведення. Вирішальним у цьому випадку є забезпечення особі можливості брати участь у засіданні, висловлювати свої доводи та надавати пояснення. Сам по собі розгляд питання після 18 години не свідчить про порушення прав скаржника та не підтверджує неможливості реалізації ним процесуальних прав.
121. Посилання скаржника на те, що доповідач стисло виклала зміст скарги або не надала належної уваги окремим його поясненням, також не можна визнати достатньою підставою для скасування оскаржуваного рішення. З матеріалів справи не вбачається, що скаржник був позбавлений можливості брати участь у засіданні, заявляти клопотання, висловлювати заперечення чи подавати письмові пояснення. До того ж сам по собі обсяг часу, наданий для виступу, або незгода особи зі способом ведення засідання не свідчить про порушення принципу справедливої процедури.
122. Велика Палата враховує, що гарантії справедливої процедури передбачають надання особі реальної можливості бути вислуханою компетентним органом. Разом з тим зазначені гарантії не можна тлумачити як право учасника провадження на необмежений у часі виклад власної позиції або як обов`язок органу погодитися з усіма доводами такої особи. Вирішальним є те, чи були ці доводи розглянуті та оцінені під час ухвалення рішення.
123. Скаржник фактично не зазначає, які саме докази або пояснення, здатні вплинути на висновки ВРП, залишилися недослідженими внаслідок наведених ним процесуальних обставин. Наведені доводи зводяться переважно до незгоди зі способом організації засідання та оцінкою його пояснень членами ВРП, проте самі по собі не свідчать про істотне порушення процедури розгляду дисциплінарної справи та не ставлять під сумнів законність і обґрунтованість ухваленого рішення.
124. Доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та висновками ВРП, проте не спростовують установлених дисциплінарним органом обставин та не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення ухвалене без належного дослідження матеріалів дисциплінарної справи або без достатнього мотивування викладених у ньому висновків.
Висновок за результатами розгляду скарги
125. Згідно із частиною восьмою статті 266 КАС України Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи щодо оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може скасувати оскаржуване рішення ВРП або залишити його без змін.
126. Відповідно до викладених вище мотивів та підстав Велика Палата Верховного Суду вважає, що немає підстав для скасування рішення ВРП від 13 листопада 2025 року № 2454/0/15-25 та задоволення скарги ОСОБА_1 
127. ВРП, приймаючи зазначене рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою вони надані; безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та пропорційно. Рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла висновку про наявність фактичних та правових підстав для застосування до судді дисциплінарного стягнення.
Керуючись статтями 266, 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 13 листопада 2025 року № 2454/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 серпня 2025 року № 1777/1дп/15-25, залишити без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 13 листопада 2025 року № 2454/0/15-25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О. А. Губська 
Судді:О. В. Білоконь  О. Л. Булейко  М. М. Гімон  А. А. Ємець  В. В. Король  О. В. Кривенда  М. В. Мазур  Н. М. Мартинюк  С. О. Погрібний  Н. С. Стефанів  Т. Г. Стрелець  О. В. Ступак  М. Ю. Тітов  І. В. Ткач  В. Ю. Уркевич