Справа № 127/7104/25
Провадження № 22-ц/801/1107/2026
Категорія: 68
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Справа № 127/7104/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.
Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, орган опіки та піклування Вінницької міської ради в особі виконавчого комітету Вінницької міської ради, про встановлення графіка відвідування та участі у вихованні малолітньої дитини, 
Рішення ухвалила суддя Романюк Л. Ф. 
Рішення ухвалено о 10 год 43 хв у м. Вінниці
Повний текст рішення суду складено 09 березня 2026 року

Встановив:
05 березня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради, органу опіки та піклування Вінницької міської ради в особі виконавчого комітету Вінницької міської ради, про встановлення графіка відвідування та участі у вихованні малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що шлюб між ними, укладений 21 липня 2015 року (актовий запис № 1769), рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року розірвано. Малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Вона проживає окремо у м. Вінниця, а на даний час знаходиться за кордоном.
Після розірвання шлюбу між ними виник конфлікт щодо її участі у вихованні дитини, оскільки відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з донькою, не надає можливості телефонного та відеозв`язку, не погоджує зустрічі та не сприяє реалізації нею батьківських прав. Вона регулярно сплачує аліменти, заборгованість відсутня, однак добровільно врегулювати порядок спілкування із дитиною їм не вдалося, у зв`язку з чим вона просить суд визначити конкретний графік її участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у реалізації її батьківських прав.
З урахуванням уточнених позовних вимог просила визначити способи участі у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким чином:
1. встановити часи спілкування без присутності батька та інших осіб засобами телефонного, відео-зв`язку мережею Інтернет у вихідні дні субота, неділя та будні, в день народження дитини та на державні святкові дні, з урахуванням графіка навчання та занять дитини, на період з 10-00 год до 20-00 год без обмеження часу безпосереднього контакту дитини та матері з моменту з`єднання/відповіді контактних номерів зв`язку;
2. встановити, що мати ОСОБА_2 може проводити особисто без присутності батька і інших осіб спілкування та спільний відпочинок і проживання з дитиною як за місцем проживання/знаходження матері, так і в іншому місці на території України, так і за кордоном;
- побачення з відвідуванням дитиною місця проживання/знаходження матері в День народження дитини та у вихідні чи святкові дні з 14-00 год до 18-00 год;
- 7 календарних днів поспіль під час весняних, осінніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких канікул за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – весняні, наступний рік – осінніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 22 год останнього);
- 7 календарних днів поспіль під час зимових канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням –перша половина зимових канікул, наступний рік – друга половина зимових канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 22 год останнього);
- 45 календарних днів поспіль під час літніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – перша половина літніх канікул, наступний рік – друга половина літніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 22 год останнього).
Встановити адресу передачі доньки в зазначені дні та час за місцем реєстрації проживання доньки, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , за письмової згоди батьків така адреса може бути змінена в залежності від обставин.
Зобов`язати ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 письмово за адресою реєстрації місця проживання матері в Україні: АДРЕСА_3 , та в електронній формі мережею Інтернет за допомогою повідомлень на її номер +38 093 483 76 91 програмами WhatsApp чи Viber про контактні номери зв`язку з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну номерів зв`язку у день такої зміни, місцезнаходження дитини за день зміни місцезнаходження, стан здоров`я дитини періодично раз на місяць, своєчасно не менше як за 7 календарних днів до канікул надавати матері супровідні документи дитини (свідоцтво про народження, дозвіл на виїзд з країни, закордонний паспорт та інші необхідні документи) в електронній формі мережею Інтернет за допомогою повідомлень на її номер +38 093 483 76 91 програмами WhatsApp чи Viber, а оригінали в паперовій формі в момент передачі дитини, та не чинити будь-яких перешкод (приховання місця знаходження дитини, відбирання у дитини засобів зв`язку, не допуск до засобів комунікації мережею Інтернет, зачинення дверей у приміщенні будинку, де знаходиться дитина, фізичне обмеження доступу до дитини під будь-якими приводами, погрози дитині та вмовляння не зустрічатись з матір`ю) у спілкуванні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року позов задоволено.
Визначено способи участі ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 , наступним чином:
1. встановлено часи спілкування без присутності батька та інших осіб засобами телефонного, відео-зв`язку мережею Інтернет у вихідні дні субота, неділя та будні, в день народження дитини та на державні святкові дні, з урахуванням графіка навчання та занять дитини, на період з 10-00 год до 20-00 год без обмеження часу безпосереднього контакту дитини та матері з моменту з`єднання/відповіді контактних номерів зв`язку;
2. встановлено, що мати ОСОБА_2 може проводити особисто без присутності батька і інших осіб спілкування та спільний відпочинок і проживання з дитиною як за місцем проживання/знаходження матері, так і в іншому місці на території України, так і за кордоном;
- побачення з відвідуванням дитиною місця проживання/знаходження матері в день народження дитини та у вихідні чи святкові дні з 14-00 год до 18-00 год;
- 7 календарних днів поспіль під час весняних, осінніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких канікул за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням весняні, наступний рік осінніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 22-00 год останнього);
- 7 календарних днів поспіль під час зимових канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням перша половина зимових канікул, наступний рік друга половина зимових канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 22-00 год останнього);
- 45 календарних днів поспіль під час літніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням перша половина літніх канікул, наступний рік друга половина літніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 22-00 год останнього).
Встановлено адресу передачі доньки в зазначені дні та час за місцем реєстрації проживання доньки, а саме адресою: АДРЕСА_2 , за письмової згоди батьків така адреса може бути змінена в залежності від обставин.
Зобов`язано ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 письмово за адресою реєстрації місця проживання матері в Україні: АДРЕСА_3 , та в електронній формі мережею Інтернет за допомогою повідомлень на її номер +38 093 483 76 91 програмами WhatsApp чи Viber про контактні номери зв`язку з дитиною ОСОБА_3 , про зміну номерів зв`язку у день такої зміни, місцезнаходження дитини за день зміни місцезнаходження, стан здоров`я дитини періодично раз на місяць, своєчасно не менше як за 7 календарних днів до канікул надавати матері супровідні документи дитини (свідоцтво про народження, дозвіл на виїзд з країни, закордонний паспорт та інші необхідні документи) в електронній формі мережею Інтернет за допомогою повідомлень на її номер +38 093 483 76 91 програмами WhatsApp чи Viber, а оригінали в паперовій формі в момент передачі дитини, та не чинити будь-яких перешкод (приховання місця знаходження дитини, відбирання у дитини засобів зв`язку, не допуск до засобів комунікації мережею Інтернет, зачинення дверей у приміщенні будинку, де знаходиться дитина, фізичне обмеження доступу до дитини під будь-якими приводами, погрози дитині та вмовляння не зустрічатись з матір`ю) у спілкуванні доньки ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1816,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 26 500,00 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині: 
встановлення адреси передачі доньки за місцем реєстрації проживання доньки, а саме за адресою: АДРЕСА_3 ;
встановлення ОСОБА_2 спілкування та спільного відпочинку з донькою за кордоном;
визначення часу повернення дитини за місцем її постійного проживання під час перебування з матір`ю в канікулярний період о 22 год 00 хв;
встановлення 45 календарних днів поспіль під час літніх канікул для спільного відпочинку та проживанняч дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – перша половина літніх канікул, наступний рік – друга половина літніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 22-00 год останнього);
зобов`язання ОСОБА_1 повідомляти ОСОБА_2 за її місцем реєстрації та номером телефону про контактні номери дитини, зміну номерів в день такої зміни, місцезнаходження дитини на день зміни місця знаходження, стан здоров`я дитини періодично раз на місяць, своєчасно не менш як за 7 календарних днів до канікул надавати матері супровідні документи дитини як в електронній, так і в паперовій формі;
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на профенсійну правничу допомогу в розмірі 26 500,00 грн.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, а саме:
- встановити часи спілкування без присутності батька та інших осіб засобами телефонного, відео-зв`язку мережею Інтернет у вихідні дні – субота, неділя та будні, в день народження дитини та на державні святкові дні, з урахуванням графіка навчання та занять дитини, на період з 10-00 год до 20-00 год без обмеження часу безпосереднього контакту дитини та матері з моменту з`єднання/відповіді контактних номерів зв`язку;
- встановити адреси передачі доньки за місцем фактичного проживання доньки, а саме адресою: АДРЕСА_1 ;
- встановити, що мати ОСОБА_2 може проводити особисто без присутності батька та інших осіб спілкування та спільний відпочинок і проживання з дитиною як за місцем проживання/знаходження матері, так і в іншому місці на території України;
- побачення з відвідуванням дитиною місця проживання/знаходження матері в день народження дитини та у вихідні чи святкові дні з 14-00 год до 18-00 год;
- 7 календарних днів поспіль під час весняних, осінніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких канікул за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – весняні, наступний рік – осінніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 19:00 год останнього);
- 7 календарних днів поспіль під час зимових канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – перша половина зимових канікул, наступний рік – друга половина зимових канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 19.00 год останнього);
- 10 календарних днів поспіль під час літніх канікул для спільного відпочинку та проживання дитини з матір`ю, з чергуванням таких днів за принципом: у перший рік з дня набрання законної сили судовим рішенням – перша половина літніх канікул, наступний рік – друга половина літніх канікул (відлік часу починати з 9-00 год першого дня і до 19.00 год останнього).
Встановити адресу передачі доньки в зазначені дні та час за місцем фактичного проживання доньки, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , за письмової згоди батьків така адреса може бути змінена в залежності від обставин.
Також просить змінити розподіл судових витрат, зменшивши витрати на професійну правничу допомогу до нуля і стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати.
Зазначив, що із рішенням суду не погоджується, вважає його таким, що не відповідає найкращим інтересам дитини, прийнятим із неповним з`ясуванням обставин справи та з порушенням практики Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не дотримувалася встановленого графіка зустрічей із дитиною, визначеного висновком, затвердженим Службою у справах дітей Вінницької міської ради. Матеріалами справи підтверджується, що батько не заперечує проти спілкування дитини з матір`ю, не чинить жодних перешкод. Відповіддю з поліції, висновком Служби у справах дітей Вінницької міської ради і самою дитиною підтверджено, що дитина не хоче спілкуватися із матір`ю, а батько не чинить на дитину жодного тиску. Своєю поведінкою позивач демонструє особисту неприязнь до відповідача, не оцінює наслідки впливу таких її дій на психо-емоційний стан дитини, отже не дбає про її найкращі інтереси, а фактично зловживає своїми правами з метою особистої помсти відповідачу.
Суд не врахував інтересів дитини, оскільки після її повернення за місцем постійного проживання до 22.00 год, їй необхідно підготуватися до школи на наступний день, до сну і вона лягатиме спати близько опівночі, що суперечить режиму дня дитини, її віковим потребам, може негативно впливати на сон, навчання, здоров`я в цілому.
Перебування дитини з матір`ю під час літніх канікул на протязі 45 днів також негативно впливатиме на психо-емоційний стан дитини, яка на протязі досить тривалого часу буде перебувати далеко від місця її постійного проживання та звичного для неї оточення, предметів побуту, тим паче, що дитина висловила своє категоричне небажання проводити час разом із матір`ю, тому висновок Служби у справах дітей не передбачає таких тривалих періодів.
Суд не врахував емоційної прив`язаності дитини до матері, думку самої дитини, її соціально-побутову адаптованість за місцем свого постійного проживання, вплив на психологічний стан дитини тривалою відсутністю у звичному для неї середовищі, спілкування з батьком, друзями тощо.
Суд фактично надав матері право на виїзд дитини за межі України без належної оцінки ризиків неповернення дитини; стабільності місця проживання та навчання; психологічного стану дитини.
Суд не надав належної оцінки впливу на стан дитини зміною середовища та тривалого перебування за кордоном, не надав оцінки тій обставині, що мати за кілька років змінила кілька країн свого проживання, не досліджував графік її роботи, не з`ясував умов проживання, в яких дитина може знаходитися під час такого перебування, а отже, не врахував того, що такі обставини можуть негативно впливати на дитину, не надав оцінки реальним ризикам та меті такого виїзду.
Також суд не надав оцінки думці дитини, що суперечить усталеній практиці Верховного Суду, зокрема у постанові від 22 жовтня 2025 року у справі № 753/9919/22, де зазначено, що думка дитини є обов`язковою до врахування; ігнорування або формальне врахування думки дитини є істотним порушенням.
Суд першої інстанції, здійснюючи розподіл судових витрат взагалі не надав правової оцінки їх розміру та доказам на їх підтвердження. Заявлені витрати на правову допомогу не підтверджені належними й допустимими доказами і подані на підставі договору, що на момент звернення до суду із позовом був недійсним. Заявлені до стягнення і задоволені судом витрати на правову допомогу неспівмірні зі складністю справи, не підтверджені належними й допустимими доказами, а отже, не підлягають стягненню та мають бути зменшені судом до нуля.
Позивач ОСОБА_4 надала відзив на апеляційну скаргу, підписану її представником – адвокатом Федчук Т. М., у якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Служба у справах дітей Вінницької міської ради і орган опіки і піклування відзив на апеляційну скаргу не надали.
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Сінкевич Л. О. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 і її представник – адвокат Федчук Т. М., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.
Представники Служби у справах дітей Вінницької міської ради та органу опіки і піклування, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник органу опіки і піклування Томчук О. В. надіслала заяву, у якій просить розглянути справу без її участі, зазначивши, що підтримує висновок від 21 серпня 2025 року за № 01/00/011/51714, який був наданий Вінницькому міському суду Вінницької області.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 липня 2015 року між сторонами укладено шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 21 липня 2015 року складено відповідний актовий запис № 1769, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 21 липня 2015 року.
У шлюбі в сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 10 лютого 2017 року) (а. с. 5).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 19 квітня 2019 року ( а. с. 186-187).
В зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України та введенням воєнного стану, позивач ОСОБА_2 разом із старшою донькою від іншого шлюбу виїхала за межі України – до Німеччини, де отримала тимчасовий захист та проживають до теперішнього часу.
Відповідач ОСОБА_1 разом із їх спільною донькою ОСОБА_3 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 .
Висновком Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 24 вересня 2024 року визначено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , шляхом використання телефонного зв`язку та інтернет-зв`язку: щопонеділка щомісяця з 10.00 по 11.00 год; щосереди щомісяця з 10.00 до 11.00 год.; щоп`ятниці щомісяця з 18.00 до 19.00 год.; щонеділі щомісяця з 14.00 до 16.00 год (а. с. 77).
Висновком Служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення способів участі матері ОСОБА_2 у вихованні та спілкування з дитиною ОСОБА_3 , від 21 серпня 2025 року, наданим на запит суду від 29 травня 2025 року, визначено такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 : щосереди щомісяця з 18.30 до 19.00 год.; щосуботи щомісяця з 10.00 до 11.00 год; щороку під час зимових канікул 5 днів для спільного відпочинку матері з дитиною; щороку під час літніх канікул 14 днів для спільного відпочинку матері з дитиною (а. с. 120).
Із матеріалів розгляду № 2811 (ЖЄО № 7417 від 06 травня 2025 року і № 2810 (ЖЄО № 7188 від 02 травня 2025 року) звернення щодо перешкоджання у побаченнях із дитиною, вбачається, що ОСОБА_2 06 травня 2025 року і 02 травня 2025 року звернулася до поліції із заявою, де просить прийняти міри до колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який перешкоджає їй у спілкуванні із спільною дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами перевірки звернення ВП № 1 Вінницького районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області надав відповідь ОСОБА_2 , що у випадку відсутності згоди щодо виховання спільної дитини, їй рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування Вінницької міської ради за вирішенням спору щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною; якщо орган опіки та піклування не допомооже вирішити цей спір, можна звернутися до суду із відповідним позовом (а. с. 103-117).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вказав на те, що тривалий період без безпосереднього спілкування між матір`ю та малолітньою дитиною об`єктивно призведе до послаблення їх емоційного зв`язку та може вплинути на сприйняття дитиною матері як близької людини. Збереження та відновлення емоційного зв`язку між дитиною та матір`ю є необхідною умовою гармонійного розвитку дитини, оскільки дитина має право знати обох батьків, підтримувати з ними сімейні стосунки та отримувати їхню турботу і виховання. Тому суд вважає, що саме встановлення чіткого та передбачуваного порядку спілкування матері з дитиною сприятиме поступовому відновленню довірливих стосунків між ними та формуванню сталого емоційного зв`язку. Проживання позивача у безпечнішому середовищі за межами України створює для дитини можливість тимчасового перебування у стабільних та безпечних умовах, що також відповідає принципу забезпечення її найкращих інтересів. Встановлення саме такого порядку спілкування матері з малолітньою дитиною, у тому числі з можливістю перебування дитини разом з матір`ю за кордоном у визначений судом час, сприятиме збереженню та відновленню сімейного зв`язку між ними, забезпеченню права дитини на виховання обома батьками та її гармонійному розвитку.
Також враховуючи вік дитини, її навчання та постійне проживання з батьком, необхідним буде визначення регулярного дистанційного спілкування засобами телефонного та інтернет-зв`язку, що сприятиме підтримуванню систематичного контакту між матір`ю та дитиною незалежно від місця проживання сторін та забезпечить сталість комунікації. Повноцінне формування емоційного зв`язку між батьками та дитиною потребує безпосереднього особистого контакту, у зв`язку з чим слід встановити можливість спільного відпочинку матері з дитиною під час канікул, зокрема визначивши періоди зимових та літніх канікул для перебування дитини разом із матір`ю. Такий порядок спілкування буде пропорційним та збалансованим, оскільки: забезпечить регулярний та безперервний контакт матері з дитиною; сприятиме поступовому відновленню емоційного зв`язку між ними, який був послаблений через тривалий період роздільного проживання; не порушуватиме звичного способу життя дитини, її навчального процесу та соціального середовища; дозволить дитині підтримувати сталі відносини з обома батьками. І такий порядок спілкування матері з дитиною є належним, достатнім та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки спрямований на відновлення сімейних зв`язків між ними та забезпечення права дитини на виховання обома батьками.
Суд стягнув судові витрати із відповідача на користь позивача на підставі статті 141 ЦПК України без відповідної мотивації стягнених сум.
Висновок суду щодо суті вирішеного спору апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим, проте не погоджується із позицією суду першої інстанції в частині визначених до стягнення сум судових витрат.
Відповідно до частити третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статті 15 цього Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів (ч. 1). Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2).
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За змістом статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 3).
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. 
Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного із батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Враховуючи в першу чергу інтереси дитини, стаття 159 СК України не виключає можливості зміни способів участі одного із батьків у вихованні дитини.
Звернувшись 05 березня 2025 року із даним позовом до суду позивач вказала, що відповідач самовільно прийняв рішення, не врахувавши думку ні матері, ні дитини і відібрав дитину та по теперішній час не дає з нею спілкуватися ні особисто ні по телефону. На телефонні дзвінки від позивача не відповідає, всі повідомлення та прохання поговорити з дитиною ігнорує.
29 травня 2025 року Вінницький міський суд Вінницької області звернувся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради з проханням надати висновок про доцільність (недоцільність) встановлення графіка відвідування та участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_2 у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 88).
Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок № 01/00/011/51714 від 21 серпня 2025 року про визначення способів участі матері ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому вважав за доцільне визначити такі способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 : щосереди щомісяця з 18.30 до 19.00 год.; щосуботи щомісяця з 10.00 до 11.00 год; щороку під час зимових канікул 5 днів для спільного відпочинку матері з дитиною; щороку під час літніх канікул 14 днів для спільного відпочинку матері з дитиною (а. с. 120-122).
За правилами статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 4, 5).
Відповідно до частини шостої цієї статті суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції не погодився із таким висновком органу опіки та піклування, визнав його недостатньо обґрунтованим, суперечливим інтересам дитини, та у зв`язку з чим визнав за необхідне розширити його, з урахуванням наступного.
Судом першої інстанції у присутності представника органу опіки та піклування з`ясована думка малолітньої дитини ОСОБА_3 . Дитина повідомила, що не бажає спілкуватися з матір`ю, і на запитання щодо причин такого небажання відповіла що причин немає. Дитина розповіла що матір для неї чужа людина, вона не бажає з нею залишатись на ніч, а також їхати з нею на відпочинок за кордон. За сестричкою вона скучає, однак їй достатньо спілкування з батьком, дідусем та бабусею. Тут у м. Вінниця в неї багато друзів, встановлений ритм життя, який вона змінювати не бажає. На запитання суду, чи є у неї в мобільному телефоні записаний телефон матері і чи може вона в любий час їй зателефонувати, відповіла, що немає, раніше був, а зараз немає; мати постійно їй дзвонить з невідомих номерів.
Такі пояснення дитини спростовують твердження відповідача ОСОБА_1 в тому, що він не перешкоджає спілкуванню дочки з матір`ю і що дитина сама не виявляє бажання підтримувати з нею спілкування. Водночас вони підтверджують позицію позивача, що відповідач чинить їй перешкоди, блокує її телефон, в зв`язку з чим вона вимушена постійно телефонувати з інших номерів, щоб зв`язатися з рідною дитиною.
Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї (ч. 1). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ч. 2). Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3).
З урахуванням всіх повністю і всебічно встановлених обставин справи, суд першої інстанції, з урахуванням думки дитини, оцінивши її як не вирішальною, ухвалив своє рішення, виходячи передусім із найкращих інтересів малолітньої дитини, якій протрібна любов, підтримка, допомога, захист рідної матері, яка бажає надати їй це.
Отже, визначений рішенням суду порядок та способи участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини буде таким, що відповідатиме її віковим потребам, та за сумлінного відношення батька і матері до виконання свого обов`язку, буде достатнім для забезпечення участі матері у процесі виховання дитини. Після того, як дитина подорослішає, вказаний порядок спілкування матері з дочкою може бути змінений за домовленістю батьків або за рішенням органу опіки та піклування чи суду.
На думку суду першої інстанції таким чином буде установлена справедлива рівновага між інтересами малолітньої дитини та інтересами її батька і матері.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, які є безпідставними, надуманими та неспроможними вплинути на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції. 
В ході вирішення даного спору між сторонами суд не встановив обставин, а відповідач, згідно вимог статтій 12, 81 ЦПК України не надав доказів, які б відповідали вимогам статтей 76, 77-80 ЦПК України щодо того, що поведінка чи дії матері малолітньої дитини або наслідки її спілкування із дитиною можуть суперечити інтересам дитини або впливати на неї негативно, перешкоджати її фізичному та духовному розвитку.
З метою забезпечення реалізації прав позивача на участь у вихованні, розвитку малолітньої доньки та спілкування з нею, врахувавши обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема, малолітній вік, стан здоров`я дитини, графік дитини, який може змінюватись з огляду на шкільне навчання, відвідування закладів позашкільної освіти, наявність між батьками конфлікту та поведінку кожного з них, взявши до уваги необхідність збереження родинних відносин та емоційного зв`язку між матір`ю і донькою, керуючись якнайкращими інтересами дитини, не погоджуючись з висновком органу опіки та піклування від 21 серпня 2025 року № 01/00/0151714, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та встановив графік спілкування батька з дитиною у визначеному обсязі.
Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач не дотримувалася встановленого графіка зустрічей із дитиною, визначеного висновком, затвердженим Службою у справах дітей Вінницької міської ради, є безпідставними, з огляду на те, що таким доказам за правилами статті 89 ЦПК України судом першої інстанції надана оцінка в сукупності з іншими доказами по справі. 
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неповне з`ясування обставин справи, про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги процесуального закону, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до вірного висновку про задоволення позову, у зв`язку з чим рішення суду по суті спору як законне та обґрунтоване не підлягає до скасування, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в цій частині не підлягає до задоволення, так як її доводи висновків суду не спростовують. 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції, здійснюючи розподіл судових витрат взагалі не надав правової оцінки їх розміру та доказам на їх підтвердження; заявлені витрати на правову допомогу не підтверджені належними й допустимими доказами і подані на підставі договору, що на момент звернення до суду із позовом був недійсним; заявлені до стягнення і задоволені судом витрати на правову допомогу неспівмірні зі складністю справи, не підтверджені належними й допустимими доказами, а отже, не підлягають стягненню та мають бути зменшені судом до нуля, є такими, що заслуговують на врахування в певній частині, а саме в розмірі таких стягнень.
Договір про надання правової допомоги, укладений 02 вересня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Захист у криміналі» та замовником ОСОБА_2 , з урахуванням додаткової угоди до нього від 21 лютого 2025 року, у пункті 1.1 якого сторони домовилися, що послуги по даному договору будуть переведені на підготовку і подачу позовної заяви про встановлення графіка відвідування та участі у вихованні малолітньої дитини. Всі інші пункти договору залишаються без змін. Договором про надання правової допомоги у пункті 2.1 сторони погодили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє один рік (а. с. 43-44, 45).
Отже договір про надання правової допомоги діяв до 02 вересня 2025 року. Позов поданий до суду 05 березня 2025 року (а. с. 1).
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позову до суду позивач ОСОБА_2 сплатила судовий збір в сумі 1211,20 грн. (а. с. 4).
Її позов задоволено повністю, тому за правилами частини 1 статті 141 ЦПК України сплачена нею сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню на її користь із відповідача. Судом помилково стягнено суму судового збору в розмірі 1816,80 грн.
За правилами частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником, згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 зробила висновок, що «витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2). Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 3). Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 4).
Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи і інших чинників.
Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно здійснювати розподіл судових витрат.
При подачі до суду позову 05 березня 2025 року позивач ОСОБА_2 просила стягнути із відповідача понесені нею судові витрати на правову допомогу в сукупному розмірі 26 500,00 грн. (а. с. 3).
З цією метою додала до позову: ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1798382 (а. с. 39), договір про надання правової допомоги, укладений 02 вересня 2024 року між Адвокатським об`єднанням «Захист у криміналі» та замовником ОСОБА_2 (а. с. 43-44), додаткову угоду до нього від 21 лютого 2025 року (а. с. 45), розрахунок витрат на правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року загальною вартістю 26 500,00 грн. (а. с. 41-42) та квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 02 вересня 2024 року, згідно якої прийнято Адвокатським об`єднанням «Захист у криміналі» (в особі Покоєвича А. О.) від ОСОБА_2 16 000,00 грн. В примітці зазначено: отримав в повному обсязі. Квитанція містить підпис адвоката Покоєвича А. О. і відмітку про те, що кошти в сумі 16 000,00 грн., згідно договору про надання правової допомоги від 02 вересня 2024 року сплачено в повному обсязі (а. с. 40).
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитися, що заявлені витрати є співмірними із складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має враховувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Такі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», вказано, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). 
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Апеляційним судом досліджені всі обставини справи і надані докази, враховано: складність справи, обсяг досліджених доказів, надані адвокатом послуги охоплюються загальною діяльністю адвоката, як представника у справі, а також і те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 по суті задоволені повністю.
У зв`язку з викладеним колегія суддів дійшла висновку, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн. є співмірною з огляду на розумну необхідність для цієї справи, врахувавши при цьому частково позицію відповідача щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, що підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
На думку суду апеляційної інстанції, такий розмір витрат на правничу допомогу є об`єктивним, співмірним із складністю справи, результатом її розгляду та виконаною адвокатом роботою у ній.
За таких обставин апеляційна скарга відповідача в частині стягнення судових витрат підлягає до часткового задоволення, а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 березня 2026 року в частині розподілу судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000,00 грн.
У стягненні решти суми судових витрат відмовити.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин  	

Повний текст судового рішення складено 01 травня 2026 року