ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/10588/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування рішення від 01.08.2025 №032950010721 про відмову у призначенні пільгової пенсії із зменшенням віку на умовах, передбачених статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі – Закон №796-ХІІ);
зобов`язання призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з дня звернення із заявою про призначення пенсії, з 24.07.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та постійно проживає в селі Новосілки Камінь-Каширського (бувшого - Маневицького) району Волинської області, яке за переліком населених пунктів Волинської області, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
24.07.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинської області з заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, що передбачено статтею 55 Закону №796-ХІІ.
Для підтвердження свого права на призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку, окрім інших документів були надані: трудові книжки серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 , а також інші довідки та документи про періоди його роботи та підтвердження статусу потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС й учасника бойових дій.
У відповідь на свою заяву про призначення пенсії позивач отримав копію рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 01.08.2025 №032950010721 про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У своєму рішенні відповідач вказав, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 03.06.2003 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач не погоджується з прийнятим рішенням та зазначає, що на момент отримання ним матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, відтак період отримання ним допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності з 03.06.2003 по 09.11.2003 (05 місяців 04 дні) підлягає зарахуванню до його страхового стажу. 
Окрім того, відповідно до довідки, виданої в/ч НОМЕР_5 від 14.08.2024 №1380, в період з 03.04.2023 по 15.08.2023, з 28.08.2023 по 19.11.2023, з 07.12.2023 по 28.03.2024, з 30.03.2024 по 29.04.2024. з 01.05.2024 по 03.05.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в нп. Діброва Сєвєродонецького району Луганської області, нп. Озерне Лиманської ГГр Краматорського району Донецької області та Очеретинській ТГр Покровського району Донецької області. Всього, період його перебування в зоні бойових дій складає 13 місяців і 03 дні. 
Позивач вважає, що трудовий стаж у зоні бойових дій зараховується у співвідношенні 1:3, тобто один місяць у таких умовах йде за три. Із врахуванням вказаних періодів отримання ним допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності та періоду проходження військової служби у зоні бойових дій загальний страховий стаж становить 27 років 02 місяців 23 дні, що достатньо для призначення пенсії на умовах статті 55 Закону №796-ХП.
З огляду на вказані підстави позивач просив позов задовольнити повністю.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.45).
У зв`язку з відрахуванням зі штату Волинського окружного адміністративного суду 23.03.2026 судді Димарчук Т.М. на підставі наказу голови суду від 25.02.2026 №02-07/4/26 розпорядженням керівника апарату суду від 16.03.2026 №01-87/28/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Плахтій Н.Б. для розгляду вказаної справи. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 про прийняття справи до провадження прийнято дану справу до провадження (а.с.63).
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву (а.с.47-51) позовні вимоги не визнала та в задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії у 2025 році, отже, відповідно до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV) мінімальний вік для призначення пенсії становить 60 років, а мінімальний страховий стаж для призначення пенсії у 2025 році становить 32 роки. Відповідно до матеріалів справи позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (24.07.2025) досяг віку 55 років. Отже, з урахуванням права позивача на зменшення пенсійного віку на 6 років (60 років - 6 років = 54 роки), позивач відповідає вимогам щодо мінімального віку для призначення пенсії. Однак, страховий стаж позивача становить 24 роки 07 місяців 20 днів, що з урахуванням права позивача на зменшення вимоги до страхового стажу на 6 років, є меншим за мінімально необхідний страховий стаж встановлений статтею 26 Закону №1058-IV для 2025 року (32 роки - 6 років = 26 років), отже позивач не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, оскільки на момент звернення до органів Пенсійного фонду позивач не мав достатнього страхового стажу для призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. 
За результатом наданих документів відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 03.06.2003 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація в системі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з записами трудової книжки (№25) від 15.10.1998 НОМЕР_4 ОСОБА_1 надано одноразову виплату допомоги по безробіттю для зайняття УПД, нарахованої за період з 03.06.03 по 09.11.03 (160 дн.), відповідно до ст.22 п.7, ст.23 п.5 ЗУ «Про ЗДИВБ» (наказ №3177 від 03.06.2003)
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до п.п. 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі — Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Таким чином, згідно з нормами діючого законодавства період ведення підприємницької діяльності для розрахунку стажу для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV встановлюється на підставі документів, що підтверджують факт ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування або фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 незалежно від факту сплати внесків та з 01.07.2000 по 31.12.2017 незалежно від суми сплачених внесків.
Отже, позивачем не надано належних доказів сплати страхових внесків у періоди ведення підприємницької діяльності з 03.06.2003 по 31.12.2003. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування стосовно ОСОБА_1 у періоди ведення підприємницької діяльності з 03.06.2003 по 31.12.2003 відсутні відомості про сплату страхових внесків. Враховуючи викладене, у відповідача немає правових підстав для зарахування до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 03.06.2003 по 31.12.2003. 
За змістом позовної заяви позивач вважає, що до його страхового стажу підлягає зарахування період участі в бойових діях в кратності один місяць служби за три, однак пільгове обчислення періоду служби, протягом якого особа брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, при призначенні пенсії за віком чинним законодавством не передбачено.
Інші заяви по суті справи не надходили.
Враховуючи вимоги статті 257 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина (громадянки), який (яка) потерпів (ла) від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_6 (а.с.13).
24.07.2025 позивач у віці 55 років звернувся до органу ПФУ за місцем проживання із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
ГУ ПФУ в Запорізькій області відповідно до принципу екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення від 01.08.2025 №032950010721 про відмову у призначенні пенсії (а.с.41). Підставою для прийняття зазначеного рішення слугувала відсутність необхідного страхового стажу.
За результатами розгляду поданих документів відповідач визначив загальний страховий стаж - 24 роки 7 місяців 20 днів. До страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування з 03.06.2003 по 31.12.2002, оскільки відсутня інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 – не менше 31 року, з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 рік.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років. 
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Постанова №106).
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Як встановлено судом, позивачу видане Волинською обласною державною адміністрацією посвідчення № НОМЕР_7 , відповідно до якого він має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (а.с.13).
Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Як слідує з витягу з реєстру Маневицької територіальної громади від 04.06.2025 (а.с.12), ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав в с.Новосілки Камінь-Каширського р-ну в періоди з 05.05.1970 по 02.12.1988, з 15.12.1990 по 15.06.1991, з 28.06.1991 по 23.01.1998, з 26.01.1998 по даний час.
Відповідач у спірному рішенні встановив, що період постійного проживання позивача у зоні радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993 становить 4 роки 7 місяців 12 днів при необхідних 3 роки.
Таким чином, умова щодо наявності необхідного періоду проживання позивача у зоні радіоактивного забруднення в даному випадку виконується.
Водночас підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 01.08.2025 №032950010721 слугувала відсутність необхідного страхового стажу (24 років 07 місяців 20 днів при необхідних 26 років).
Щодо таких тверджень пенсійного органу суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина перша статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.
Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі – Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до пункту б частини першої статті 3 Закону №1788-ХІІ особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, мають право на трудову пенсію за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, позивач не погоджується з рішенням пенсійного органу в частині відмови у зарахуванні періоду отримання допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності з 03.06.2003 по 31.12.2003, а також не врахування перебування в зоні бойових дій з 03.04.2023 по 15.08.2023, з 28.08.2023 по 19.11.2023, з 07.12.2023 по 28.03.2024, з 30.03.2024 по 29.04.2024. з 01.05.2024 по 03.05.2024 у співвідношенні один місяць за три у зоні бойових дій.
Суд зазначає, що за приписами пункту 3-1 розділу XV Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Разом з тим, абзацом четвертим підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1, передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Тобто, за змістом пункту 3-1 розділу XV Закону №1058-IV, пункту 4 Порядку №637 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку до 01.01.2004 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, свідоцтва про сплату єдиного податку.
Як слідує з трудової книжки серії НОМЕР_4 (а.с.23-34), 03.06.2003 позивачу надано одноразову виплату допомоги по безробіттю для зайняття підприємницькою діяльністю, нарахованої за період з 03.06.2003 по 09.11.2003 (160 днів), відповідно до ст.22 п.7, ст.23 п.5 ЗУ «ЗДИВБ» (запис №25).
Згідно з частиною сьомою статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III в редакції станом на дату призначення одноразової виплати) допомога по безробіттю може виплачуватися одноразово для організації підприємницької діяльності безробітними, які не можуть бути працевлаштовані у зв`язку з відсутністю на ринку праці підходящої роботи. Ця допомога виплачується особам, яким виповнилося 18 років, за їх бажанням. 
Водночас частиною першою статті 21 Закону №1533-III (в редакції, чинній на момент звернення позивача до ПФУ) прямо передбачено, що період отримання допомоги по безробіттю включається до страхового стажу. Закон не встановлює жодних винятків щодо способу виплати такої допомоги — щомісячно чи одноразово для організації підприємницької діяльності.
Отже, одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності є лише особливим порядком виплати допомоги по безробіттю, а не окремим видом соціального забезпечення, що виключав би зарахування відповідного періоду до страхового стажу.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що період з 03.06.2003 по 09.11.2003 (160 днів), за який позивачу була нарахована та виплачена одноразова допомога по безробіттю для організації підприємницької діяльності, підлягає включенню до страхового стажу.
Щодо доводів позивача про зарахування до страхового стажу періодів з 03.04.2023 по 15.08.2023, з 28.08.2023 по 19.11.2023, з 07.12.2023 по 28.03.2024, з 30.03.2024 по 29.04.2024. з 01.05.2024 по 03.05.2024 у пільговому обчисленні, із розрахунку один місяць служби за три місяці служби, суд зазначає таке.
Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), передбачено, що час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 57 Закону №1788-XII військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (далі -Порядок №393).
Відповідно до пп.1 п.3 Порядку №393 до вислуги років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зараховується на пільгових умовах особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, - один місяць служби за три місяці часу проходження служби, протягом якого особа брала безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів під час дії воєнного стану.
Зарахування періоду проходження військової служби у трикратному розмірі регулюється Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей, яке затверджено Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Положення №530).
Пунктом 1.1. Положення №530 визначено, що цим положенням визначається порядок обчислення вислуги років для призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим з військової служби.
При обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах один місяць служби за три місяці участь у бойових діях у воєнний час; час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення (абзаци перший, другий, сьомий, восьмий пп.1 п.2.3 Положення №530).
Із системного аналізу змісту зазначених норм вбачається, що пільгове обчислення строку служби безпосередньо пов`язане з призначенням пенсій за вислугу років, тобто зі спеціальним видом пенсійного забезпечення, та не стосуються порядку обрахунку страхового стажу у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Отже, наведені норми не встановлюють і не можуть встановлювати правил кратного обчислення страхового стажу для цілей призначення пенсії відповідно до Закону №1058-IV.
Суд також зазначає, що вислуга років і страховий стаж є різними за правовою природою категоріями. Вислуга років застосовується у межах спеціального пенсійного законодавства та відображає тривалість проходження служби незалежно від факту та розміру сплати страхових внесків, тоді як страховий стаж є елементом солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та обчислюється виключно за правилами, прямо визначеними Законом №1058-IV. Саме цей Закон встановлює вичерпні умови, порядок і критерії обчислення страхового стажу, що є підставою для призначення пенсій у солідарній системі.
Перенесення правил обчислення вислуги років на правила обчислення страхового стажу означало б змішування різних правових режимів та фактичну зміну законодавчо визначеного порядку формування страхового стажу.
Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 19.03.2026 у справі №200/8094/24.
Оскільки позивач реалізує право на пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, спірні правовідносини підлягають врегулюванню виключно нормами цього Закону, який не містить положень про можливість кратного (пільгового) обчислення страхового стажу для цілей визначення права на зазначений вид пенсії.
Положення статті 57 Закону №1788-ХІІ та Положення №530 регламентують порядок обчислення вислуги років у межах спеціального пенсійного забезпечення військовослужбовців і не змінюють встановленого Законом №1058-IV механізму формування страхового стажу у солідарній системі.
З урахуванням наведеного правового врегулювання слід дійти висновку, що зарахування строку один місяць служби за три місяці участі у бойових діях у воєнний час не передбачено при призначенні пенсії за нормами Закону №796-ХІІ.
Оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі Закону №796-ХІІ, а не пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, тому відповідно відсутні підстави для зарахування стажу участі в бойових діях у воєнний час у кратному розмірі, а саме три місяці за один місяць служби.
При вирішенні вказаного спору щодо права позивача на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку судом взято до уваги постанову Верховного Суду від 27.11.2025 у справі №240/25327/24, у якій зроблено висновки про умови виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII, а саме:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Отже, враховуючи позицію Верховного Суду та встановлені обставини, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, має право на призначення пенсії за наявності страхового стажу не менше 15 років. 
З оскаржуваного рішення слідує, що на момент його прийняття у позивача наявний загальний страховий стаж, який складає 24 роки 07 місяців 12 днів, а тому посилання відповідача на відсутність необхідного страхового стажу є необґрунтованим та безпідставним.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд виснуває, що ОСОБА_1 має право на пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII як особа, яка досягла пенсійного віку, має страховий стаж не менше 15 років та період проживання якої у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Отже, оскільки позивач набув право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку 06.05.2024, однак звернувся до пенсійного органу із заявою при призначення пенсії за віком 24.07.2025, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, тому саме з цієї дати така пенсія підлягає призначенню, що й не заперечується позивачем.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства, та беручи до уваги зібрані та досліджені в судом докази в їх сукупності, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 01.08.2024 за №032950010721, зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 24.07.2025, зарахувавши до страхового стажу період надання одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, нарахованої за період з 03.06.2003 по 09.11.2003 (за 160 днів). 
Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 01.08.2024 за №032950010721 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням віку ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 з 24.07.2025 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до його страхового стажу період надання одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, нарахованої за період з 03.06.2003 по 09.11.2003 (за 160 днів). 
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ;
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, просп.Соборний, 158б, код ЄДРПОУ 20490012).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій