ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 червня 2026 року 	м.Суми	

Справа №577/6700/24 
Номер провадження 22-ц/816/295/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Нестеренка М. В. 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2024 року у складі судді Галяна С.В., ухваленого в м. Конотоп Сумської області, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ТОВ «Бізнес позика»звернулося до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивувало тим, що 19 квітня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 493892-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 
Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами про надання грошових коштів у кредит. 
Позивач надав позичальнику грошові кошти в розмірі 20000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 . 
ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за договором не виконав. Станом на 26 листопада 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 86854,50 грн, яка складається з: 20000 грн - суми прострочених платежів по тілу кредиту; 63854,50 грн – прострочених платежів по процентах; 3000 грн. - суми прострочених платежів за комісією. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2422,40 грн.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 493892-КС-003 від 19 квітня 2024 року в розмірі 51960 грн (з яких: 20000 грн заборгованість за тілом кредиту, 28960 грн заборгованість зі сплати відсотків, 3000 грн – комісія за надання кредиту), а також 1449,07 грн судового збору, що разом становить 53409,07 грн. 
В іншій частині у задоволенні позову - відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків, ТОВ «Бізнес позика» подало апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги про стягнення відсотків задовольнити в повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги мотивував тим, що суд першої інстанції хибно ототожнив проценти, які нараховуються протягом строку кредитування (ст. 1048, 1056-1 ЦК України) та проценти, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Наголошує на тому, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані в період дії кредитного договору та відповідно до узгодженого сторонами розміру. 
Зазначає, що заявлені до стягнення проценти за користування кредитом, включають в себе нараховані за зниженою (пільговою) процентною ставкою 1,14874498% за період з 19 квітня 2024 року до 10 травня 2024 року та нараховані за стандартною процентною ставкою 2,0000000% за період з 11 травня 2024 року до 04 жовтня 2024 року. Після 04 жовтня 2024 року проценти не нараховувалися.
Тобто нараховані проценти за користування кредитними коштами у розмірі 63854,50 грн включають в себе проценти за зниженою процентною ставкою в сумі 5054,50 грн у період з 19 квітня 2024 року по 10 травня 2024 року включно та нараховані за стандартною процентною ставкою в сумі 58800 грн у період з 11 травня 2024 року по 04 жовтня 2024 року.
Також заявник зазначає, що штрафні санкції за неналежне виконання зобов`язань за договором позичальнику не нараховувалися.
Товариство наголошує, що позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами були нараховані виключно в межах строку кредитування за процентними ставками, визначеними договором.
Відповідач у встановлений апеляційним судом строк письмового відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» за договором № 493892-КС-003 про надання кредиту від 19 квітня 2024 року заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20000 грн, процентів за користування кредитом у розмірі 28960 грн та комісії у розмірі 3000 грн не оскаржується, а тому відповідно до положень частини 1 статті 367 ЦПК України у апеляційному порядку не переглядається.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 19 квітня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , з використанням інформаційно-телекомунікаційний систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір №493892-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (а.с. 17-31). 
Пунктами 2.3-2.10 цього договору визначено, строк, на який надається кредит – 24 тижні; стандартна процента ставка за кредитом – в день 2,00000000 %, фіксована. Знижена процента ставка за кредитом в день 1,14874498 %, фіксована; комісія за надання кредиту – 3000 грн; загальний розмір наданого кредиту – 20 000 грн 00 коп.; строк дії договору - до 04 жовтня 2024 року; орієнтована загальна вартість кредиту - 51960 грн 00 коп.; загальні витрати за кредитом – 31960 грн 00 коп.; орієнтована реальна річна процента ставка – 9127,54 %. 
Також, ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-1886, 19 квітня 2024 року підписав паспорт споживчого кредиту, який містить умови кредитування в ТОВ «Бізнес позика» (а.с.14-16).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 493892-КС-003 за період з 19 квітня 2024 року по 04 жовтня 2024 року, яка станом на 26 листопада 2024 року складає 63854 грн 50 коп., з яких 20 000 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом, 63854 грн 50 коп. - заборгованість за відсотками, 3000 грн 00 коп. - заборгованість по комісії (а.с.11-12).
АТ «Універсал Банк» повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с.65).
З довідки про рух коштів по картці від 10 березня 2025 року клієнта ОСОБА_1 слідує, що 19 квітня 2024 року здійснено зарахування коштів у сумі 20000 грн 00 коп. на рахунок позичальника по кратці №5375414127459955 (а.с. 67-76).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з установлених обставин наявності між сторонами договірних відносин з надання кредиту, при цьому врахував, що після спливу строку кредитування право кредитодавця нараховувати проценти за договором припиняється, а тому частково задовольнив вимоги позивача та стягнув з позичальника на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000 грн, заборгованість за відсотками, визначену за графіком платежів за кредитом станом на 04 жовтня 2024 року, що становила 28960 грн, а також комісію за надання кредиту у розмірі 3000 грн.
Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду щодо стягнення відсотків, з наступних підстав:
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог статей 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);  11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.
За правилами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто існує презумпція правомірності наведених правочинів, допоки іншого висновку не дійде суд у самостійному провадженні.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».
Судом встановлено та не спростовано доводами апеляційної скарги, що 19 квітня 2024 року між сторонами укладено договір про надання кредиту, дистанційно, в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Тобто, між сторонами виникли договірні зобов`язання, які є обов`язковими для виконання кожним із сторін. 
Переглядаючи рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами в сумі 34894 грн 50 коп., колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в повній мірі не надав оцінки умовам укладеного між сторонами договору та розрахунку заборгованості. 
Так, як уже зазначалося, умовами кредитного договору визначено, строк кредитування – 24 тижні, стандартна процентна ставка – 2,00000000 % в день, знижена процента ставка – 1,14874498% в день. 
Згідно з розрахунком заборгованості, проценти за користування кредитним коштами в сумі 63854 грн 50 коп. були нараховані станом на 04 жовтня 2024 року, тобто в межах строку дії договору. При цьому, у період з 19 квітня 2024 року до 10 травня 2024 року розрахунок відсотків за користування кредитними коштами здійснювався за зниженою відсотковою ставкою 1,14874498% в день, у зв`язку з невнесенням позичальником платежів у строки, передбачені графіком у період з 11 травня 2024 року до 04 жовтня 2024 року проценти нараховані за стандартною процентною ставкою – 2,00000000% в день. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 4 ст. 42 Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Судом першої інстанції встановлено, що у договорі позики №493892-КС-003 про надання кредиту від 19 квітня 2024 року знижена процента ставка установлена на рівні 1,14874498% в день, стандартна процента ставка – 2,0000000% в день, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» і набрання ними чинності, установлення в умовах кредитного договору умов, які передбачають денну процентну ставку вище 1% на день, суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки максимальний розмір денної процентної ставки, не може перевищувати 1% відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Вказаний Закон прийнятий 22 листопада 2023 року та набрав чинності 24 грудня 2023 року, а договір позики №493892-КС-003 укладено 19 квітня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування».
З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що відсоткова ставка, встановлена цим договором, не відповідає умовам чинного законодавства.
Отже, за користування кредитними коштами, в межах дії кредитного договору від 19 квітня 2024 року, у відповідача виник обов`язок на сплату процентів за користування кредитним коштами в сумі 33800 грн 00 коп. (20 000 грн х 1% х 169 днів), які і підлягають стягненню на користь позивача. 
Таким чином, у відповідності до положень п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 33800 грн, а не в розмірі визначеному судом першої інстанції – 28960 грн. 
Рішення суду також підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат, пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1574 грн 56 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Також, пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача належить стягнути 508 грн 70 коп. судового збору за апеляційне оскарження рішення суду. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задовольнити частково. 
Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2024 року в оскаржуваній частині та в частині розподілу судових витрат змінити, виклавши другий абзац цього рішення в такій редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 493892-КС-003 про надання кредиту від 19 квітня 2024 року у розмірі 56800 грн 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 20000 грн 00коп., заборгованість за процентами 33800 грн 00 коп., заборгованість з комісії у розмірі 3000 грн 00 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» відшкодування судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1574 грн 56 коп. судового збору».
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 508 грн 70 коп. судового збору за апеляційний перегляд справи. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Нестеренко