ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/234/24	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Матущак О.І. Скрипчук О.С.
секретар судового засідання Копець Х.А.
розглянувши апеляційні скарги Приватного підприємства “Файне Місто” від 16.07.2024 (вх. №ЗАГС 01-05/1999/24 від 16.07.2024) та Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури вих. № 15-510 вих. 24 від 11.07.2024 (вх. №ЗАГС 01-05/2064/24 від 22.07.2024) 
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2024 (суддя Чопко Ю.О., повний текст складено 26.06.2024)
у справі № 921/234/24
за позовом Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі:
- Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів
- Національної служби здоров`я України, м. Київ
до відповідача-1 Комунального некомерційного підприємства "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" (надалі - КНП "Тернопільська КМЛ №2"), м. Тернопіль
відповідача-2 Приватного підприємства "Файне місто" (надалі - ПП “Файне місто”), м. Тернопіль
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів:
Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі - Південно-Західне МТВ АМКУ), м. Львів
про визнання недійсним договору як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства з умислу однієї сторони, та застосування наслідків недійсності, стягнення 954 750,00 грн

за участі представників:
від прокуратури: Цинайко Н.І.;
від позивача -1: не з`явились;
від позивача - 2: не з`явились;
від відповідача -1 в режимі відеоконференції: не з`явились;
від відповідача - 2: не з`явились;
від третьої особи: не з`явились;
ВСТАНОВИВ:
Тернопільська обласна прокуратура звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом в інтересах Західного офісу Держаудитслужби, Національної служби здоров`я України до КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2», ПП «Файне місто» про визнання недійсним договору №163 від 15.03.2021 як такого, що суперечить інтересам держави і суспільству з умислу однієї сторони та застосування наслідків недійсності. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що адміністративною колегією Південно-Західного міжобласного територіального відділення АМК України визнано, що ПП «Файне місто» та ПП «КТС-1» вчинили порушення, передбачене п.1 ст. 50 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, шляхом узгодження конкурентної поведінки при підготовці та участі у відкритих торгах по закупівлі послуг «Телевізійні послуги (інформаційні послуги)», ДК 021:2015:92220000-9: Телевізійні послуги, які проводились КПН «Тернопільська комунальна міська лікарня №2», ідентифікатор закупівлі UA-2021-02-02-008199-а, за яке на ПП «Файне місто» накладено штраф у розмірі 59 709,00 грн. Отже, прокурор вказує, ПП «Файне місто» маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, знівелювавши змагальність у ній привласнило бюджетні кошти у розмірі 954 750 грн. Ураховуючи наявність умислу лише у ПП «Файне місто» як сторони оспорюваного договору, одержані ним 954 750,00 грн за цим правочином повинні бути повернуті КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» як іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням кошти - стягнуті в дохід держави. 
Щодо представництва інтересів в даній справі в особі Західного офісу Держаудитслужби та Національної служби здоров`я України шляхом пред`явлення цього позову обґрунтовується порушенням інтересів держави у бюджетній сфері та необхідністю їх комплексного захисту та тим, що органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, будучи поінформованими про існування такого порушення не здійснили захист інтересів держави. 
Прокурор просив залучити до участі у справі Південно-Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, яке ухвалою суду від 16.04.2024 залучено до участі у справі (т-1, а.с.173-175). 
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2024 у справі № 921/234/24 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір №163 від 15.03.2021 про надання телевізійних (інформаційних) послуг, укладений між КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» та ПП «Файне місто» на підставі ст. 230 (правочин вчинено під впливом обману). Стягнуто з ПП «Файне місто» на користь КНМ «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» 954 750,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
При ухваленні рішення суд встановив, що прокурор звертаючись з позовом та покликаючись на приписи ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України жодними доказами чи аргументами не довів наявності у сторін (сторони) антидержавного чи антигромадського умислу. Метою протиправних дій ПП «Файне місто» було здобуття перемоги у процедурі будь-якою ціною, в тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником. Суд дійшов висновку, що оспорюваний правочин має усі кваліфікуючі ознаки обману – наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин цієї справи. Обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається неправильна інформація або вона замовчується, причому дане робиться навмисно, з метою аби правочин було вчинено. Отже, спірний правочин здійснений під впливом обману і тому визнано недійсним на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України. 
Не погодившись з вказаним рішенням, ПП «Файне місто» та Тернопільська обласна прокуратура звернулися до Західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, у яких зазначають, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним дослідженням всіх матеріалів та обставин справи.
Відповідач 2 - ПП «Файне місто» в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору №163 від 15.03.2021 на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України (правочин вчинено під впливом обману) та стягнення з ПП «Файне місто» на користь КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» 954 750, 00 грн. В цій частині - прийняти нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2024 просить залишити без змін. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ч.2 ст. 237 ГПК України, оскільки самостійно вийшов за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обрав правову підставу та предмет позову, застосувавши положення ст. 230 ЦК України як підставу для визнання недійсним оскаржуваного договору так і в частині наслідків такої недійсності. На думку скаржника, суд порушив норми процесуального права, що є окремою підставою для скасування рішення. Не погоджується з висновком суду, що у даній справі наявні усі кваліфікуючі ознаки обману, суд не наводить щодо яких саме істотних обставин КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» була введена в оману. Також скаржник зазначає, що суд, встановивши недійсність спірного договору на підставі ст. 230 Цивільного кодексу України, згідно з ч.1 ст. 216 ЦК України суд повинен був не тільки стягнути із ПП «Файне місто» суму отриманих коштів, але й зобов`язати КНП «Тернопільська КМЛ №2» відшкодувати вартість наданих послуг ПП «Файне місто» (в тому числі за рахунок бюджету) за цінами, які існують на момент відшкодування і застосувати при цьому положення ч.11 ст. 238 ГПК України щодо зарахування зустрічних однорідних вимог. В іншій частині позовних вимог, зокрема в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання договору недійсним як такого, що вчинено з порушенням інтересів держави та застосування наслідків такої недійсності, які передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, то скаржник вважає, що таке рішення є правосудним та погоджується із висновками суду про те, що прокурор, звертаючись з позовом у цій справі про визнання недійсним договору та посилаючись на приписи ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України, жодними доказами чи аргументами не довів наявності у сторін (сторони) антидержавного чи антигромадського умислу. 
Позивач – Прокуратура Тернопільської області в апеляційній скарзі просить змінити мотивувальну та резолютивну частину рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2024, зокрема, в частині підстав визнання договору недійсним та застосувати наслідки його недійсності, виклавши п.2 рішення в наступній редакції: «стягнути з ПП «Файне місто» на користь КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» 954 750,00 грн, а з КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» кошти в сумі 954 750,00 грн одержані ним за рішенням суду стягнути в дохід держави». 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишився факт завідомо суперечної інтересам держави і суспільства мети укладення оспорюваного договору, наявність такого наміру у сторін (сторони), усвідомлення протиправності укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, прагнення та свідоме допущення настання протиправних наслідків. Суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину ПП «Файне місто» полягала в тому, щоб обійти встановлені ЗУ «Про публічні закупівлі» обмеження і тим самим продовжити отримувати прибуток. Прокурор не погоджується з висновком суду щодо застосування наслідків недійсності правочину лише на користь відповідача – медичного закладу, вважає такий неправильним, так як задоволення такої вимоги не призводить до ефективного захисту порушених інтересів держави та не відновить прав держави. 
Відповідач 1 - КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» було подано відзив від 01.08.2024 на апеляційну скаргу ПП «Файне місто», однак, в подальшому, 05.08.2024 представником відповідача 1 подано клопотання від 08.08.2024 про не долучення відзиву на апеляційну скаргу до матеріалів справи, у якому просить поданий відповідачем КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» на апеляційну скаргу ПП «Файне місто» не брати до уваги та не приєднувати до матеріалів справи (т-3, а.с.90-91). 
08.08.2024 через систему «Електронний суд» від Тернопільської обласної прокуратури надійшла заява від 07.08.2024 (т-3, а.с.96-99), в якій зазначає мотиви та підстави, з яких прокурор вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Прокурор звертає увагу, що учасники закупівлі ПП «Файне місто» та ПП «КТС-1», узгодивши свою поведінку та свої пропозиції, тим самим усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже, спотворили результати проведення замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України «Про захист економічної конкуренції». Через вчинення ПП «Файне місто» та ПП «КТС-1» антиконкурентних узгоджених дій, змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки участі у торгах не відбулося, тобто суб`єкти господарювання не намагались здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Тобто, придбання лікарнею інформаційних послуг відбулося за відсутності конкуренції між учасниками цього тендеру. Недійсність результатів спірної закупівлі свідчить про незаконність укладеного за підсумками її проведення договору (аналогічний правовий висновок викладено в постанові ВС від 07.11.2019 у справі №910/16309/18). Щодо застосування наслідків недійсності правочину, то вважає, що слід врахувати позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладену у постанові від 15.03.2024 у справі №904/192/22 де вказано, що для захисту інтересів держави нераціонально та неефективно витрачені кошти повинні повертатися (стягуватися саме на користь держави). Відтак, договір №163 від 15.03.2021 є таким, що підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч.1 ст. 203 і ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України, а саме у зв`язку з його невідповідністю інтересам держави та суспільства за наявності умислу ПП «Файне місто» та застосуванні відповідних наслідків недійсності. 
Відповідач 2 – ПП «Файне місто» у відзиві на апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури серед іншого вказує, що прокурором не доведено належними та допустимими доказами у чому саме полягає завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного договору за результатами закупівлі, наявність протиправних наслідків, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства. Вважає, що прокурор не обґрунтував належними та допустимими доказами відповідність протоколу (рішення) тендерного комітету та договору ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства. На думку відповідача -2, підстави для визнання договору недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України є відсутніми, а відтак відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності правочину. Лише сам факт вчинення вказаними особами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМК, не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Звертає увагу на те, що прокурор у справі просить лише змінити рішення, виклавши п.2 резолютивної частини рішення в іншій редакції, зокрема стягнути 954 750,00 грн з ПП «Файне місто» на користь КНП «ТМКЛ №2», а з КНП «ТМКЛ №2» в дохід держави, при цьому не ставить будь-яких вимог щодо зміни п.1 резолютивної частини, тобто не просить апеляційний суд змінити правову підставу, з якої суд першої інстанції визнав недійсним оспорюваний договір. Відтак, просить апеляційну скаргу Тернопільської обласної прокуратури залишити без задоволення. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 (головуючий суддя Кравчук Н.М., судді – Малех І.Б., Плотніцький Б.Д.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Файне місто» на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2024 у справі № 921/234/24. 
В подальшому, ухвалою суду від 29.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2024 у справі № 921/234/24. Об`єднано розгляд апеляційних скарг ПП «Файне місто» та Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2024 у справі №921/234/24 в одне провадження. 
У зв`язку із звільненням у відставку судді-члена колегії Плотніцького Б.Д., склад колегії суддів Західного апеляційного господарського суду було змінено, замість судді Плотніцького Б.Д. введено в склад колегії суддів суддю Скрипчук О.С., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2024.
22.10.2024 через систему «Електронний суд» від представника ПП «Файне місто» надійшло клопотання про закриття провадження у справі з підстав того, що згідно з Витягом з ЄДРЮОФОП та ГФ №33898754 від 21.10.2024 станом на 21.10.2024 ПП «Файне місто ліквідовано. Представник стверджує, що станом на час подання даного клопотання наявними є підстави для закриття провадження у справі та скасування рішення суду першої інстанції згідно з ч.1 ст. 278 ГПК України, оскільки згідно з п.6 ч.1 ст. 231 ГПК України припинено юридичну особу . 
У зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії Малех І.Б. 03.12.2024 проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційних скарг у справі № 921/234/24. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2024 замість судді Малех І.Б. введено суддю Матущака О.І.
В процесі розгляду справи, ухвалою суду від 03.12.2024 (головуючий суддя Кравчук Н.М., судді Матущак О.І., Скрипчук О.С.) зупинено провадження у справі № 921/234/24 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23 та оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду ухвалено постанову у справі № 922/3456/23 від 19.12.2025.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 поновлено провадження у справі № 921/234/24 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 31.03.2026.
В судовому засіданні 31.03.2026 прокурор заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що спір по аналогічній справі передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду (№210/20111/23), однак, ухвали про відкриття провадження в такій справі ще немає.
З врахуванням наведеного, колегія суддів задовольнила клопотання прокурора, розгляд справи відкладено на 12.05.2026. 
11.05.2026 через систему «Електронний суд» від представника КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» надійшла заява від 10.05.2026 про розгляд справи без участі представника відповідача. 
Позивачі, відповідач 2 та третя особа належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 31.03.2026, шляхом надіслання такої до електронних кабінетів і така отримана ними, докази чого містяться в матеріалах справи. 
В судове засідання 12.05.2026 прокурор повідомив, що ухвалою Великої Палати Верховного суду відмовлено у прийнятті до розгляду справи № 210/20111/23, відповідно просить апеляційну скаргу прокуратури задовольнити. 
В контексті наведеного, колегія суддів постановила відмовити у задоволенні клопотання 22.10.2024 ПП «Файне Місто» про закриття провадження у даній справі (т-3, а.с.169-172), з огляду на те, що в даній справі наявними є два відповідачі і на час розгляду справи в суді першої інстанції ПП «Файне Місто» не було припинено, і ним подано апеляційну скаргу. Окрім того, в подальшому, представником відповідача 2 подавались клопотання про продовження перерви у справі №921/234/24 до вирішення Верховним Судом питання про передачу подібної справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та не наполягалось на питанні про закриття апеляційного провадження (т-3, а.с.206-209, т-4, а.с.1-2, а.с.26-27). Окрім того, всі процесуальні документи в даній справі надходять ПП «Файне місто» в електронний кабінет, докази чого містяться в матеріалах справи. 
Вивчивши апеляційні скарги, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, Західний апеляційний господарський встановив таке.
КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" в електронній системі закупівель "Рrozorro" 02.02.2021 опубліковано оголошення про проведення відкритих торгів за номером UА-2021-02-02-008199-а з предметом закупівлі: "Послуги - ДК 021:2015:92220000-9 Телевізійні послуги (інформаційні послуги) (т-1, а.с.31-32).
Очікувана вартість предмета закупівлі становила 800 000 грн.
Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у торгах прийняли 2 суб`єкти господарювання, які надали наступні пропозиції: ПП "Файне місто" з первинною ціновою пропозицією 796 000 грн, остаточною пропозицією 796 000 грн та ПП "КТС-1" з первинною ціновою пропозицією 800 000 грн та остаточною пропозицією 800 000 грн (т-1, а.с.33). 
Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій, яке відбулося 26.02.2021 переможцем торгів визнано ПП "Файне місто" з остаточною ціновою пропозицією 796 000 грн (т-1, а.с.34).
Електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір про закупівлю. Джерелом фінансування вказано кошти НСЗУ (т-1, а.с.35).
За результатами проведених торгів, між Комунальним некомерційним підприємством "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" (замовник) та Приватним підприємством "Файне місто" (виконавець) 15.03.2021 укладено договір №163, відповідно до п.1.1. якого виконавець зобов`язався у 2021 році надати замовнику послуги, зазначені в специфікації (т-1, а.с.36-42). .
Найменування послуги: за кодом ДК 021:2015:92220000-9 Телевізійні послуги (Інформаційні послуги) (п.1.2. Договору).
Згідно з п.1.3. договору кількість та вид послуг зазначені в додатку №1 до договору (т-1, а.с.43-44).
Ціна Договору становить 796 000,00 грн без ПДВ (п.4.1. Договору).
Специфікацією (додаток №3 до договору) сторонами погоджено найменування, кількість та ціну послуг (т-1, а.с.47-48).
Додатковою угодою №1 від 29.12.2021 та додатковою угодою №2 від 17.01.2022 сторонами продовжено термін дії договору до 31.03.2022 та збільшено суму оплати на 158 750 грн, що не перевищує 20% суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю (т-1, а.с.49, а.с.50-51).
На виконання умов договору ПП "Файне місто" надало, а КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" прийняла послуги на загальну суму 954750,00 грн, що підтверджується актами здачі приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000006 від 17.03.2021, №ОУ-0000008 від 07.04.2021, №ОУ-0000019 від 07.05.2021, №ОУ-0000029 від 07.06.2021, №ОУ-0000038 від 08.07.2021, №ОУ-0000050 від 20.08.2021, №ОУ-0000069 від 27.09.2021, №ОУ-0000083 від 29.10.2021, №ОУ-0000093 від 30.11.2021, №ОУ-0000100 від 14.12.2021 та №ОУ-0000001 від 14.02.2022 (т-1, а.с.52-62).
КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" здійснило оплату наданих послуг на загальну суму 954 750 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №302 від 17.03.2021 на суму 79 600 грн; №441 від 07.04.2021 на суму 79 600 грн; №638 від 07.05.2021 на суму 79 600 грн; №813 від 07.06.2021 на суму 79 600 грн; №972 від 08.07.2021 на суму 79 600 грн; №1245 від 25.08.2021 на суму 79 600 грн; №1455 від 28.09.2021 на суму 79 600 грн; №1658 від 29.10.2021 на суму 79 600 грн; №1852 від 30.11.2021 на суму 79 600 грн; №1946 від 14.12.2021 на суму 79 600 грн та №119 від 14.02.2022 на суму 158 750 грн (т-1, а.с.63-73).
29.03.2022 сформований звіт про виконання договору про закупівлю №163 від 15.01.2021, відповідно до якого сума оплати за договором становить 954 750,00 грн та проведена у повному обсязі (т-1, а.с.74-75). Джерелом фінансування закупівлі є кошти Національної служби здоров`я України.
В подальшому, рішенням Адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.03.2023 №72/10-р/к встановлено факт скоєння ПП "Файне місто" та ПП "КТС-1", передбаченого п.4 ч.2 ст.6, п.1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", правопорушення, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, шляхом узгодження конкурентної поведінки при підготовці та участі у відкритих торгах за номером UА-2021-02-02-008199-а (т-1, а.с.81-90).
Адміністративна колегія Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у своєму рішенні від 24.03.2023 №72/10-р/к у справі №72/56-21 дійшла висновку, що дії ПП "Файне місто" та ПП "КТС-1" полягали, зокрема, у подачі тендерних пропозицій з одного авторизованого майданчика, синхронності дій під час участі у торгах, наявність телефон розмов, створення документів на торги за допомогою одного програмного забезпечення, наявності особливостей подання документів та інші, є узгодженою поведінкою, що стосується спотворення результатів торгів за номерами номером UА-2021-02-02-008199-а та обмежує КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" у виборі цінових пропозицій учасників, які мали б бути запропоновані в умовах добросовісної конкуренції.
Узгодивши свою поведінку та пропозиції конкурсних торгів ПП "Файне місто" та ПП "КТС-1" усунули конкуренцію та змагальність між собою, а отже, спотворили результати проведених замовником торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, тобто вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонених відповідно до п.1 ст.50, п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції".
Вказаним рішенням адміністративної колегії на ПП "Файне місто" накладено штраф у розмірі 59 709 грн.
Рішення адміністративної колегії від 24.03.2023 у судовому порядку не оскаржувалося. 
ПП "Файне місто" покладений на нього штраф сплатило в добровільному порядку, про що свідчить платіжна інструкція №758 від 29.05.2023.
Як вказує прокурор, очевидним є факт порушення інтересів держави у спірних правовідносинах у зв`язку з недотримання ПП "Файне місто" вимог законодавства про захист економічної конкуренції, що призвело до надання послуг та їх оплаті за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. 
Наведені обставини стали підставою звернення прокурора до суду з даним позовом в інтересах Західного офісу Держаудитслужби, Національної служби здоров`я України до КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» ПП «Файне місто» про визнання недійсним договору №163 від 15.03.2021 як такого, що суперечить інтересам держави і суспільству з умислу однієї сторони та застосування наслідків недійсності на підставі ст. ст. 203, 228 Цивільного кодексу України. 
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Згідно з абзацами 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до абзаців 1 - 3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Згідно з положеннями частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наведено правові висновки про те, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
При цьому, обставини дотримання прокурором установленої частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. Аналогічні висновки щодо застосування цієї норми викладені у постановах Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №920/284/18, від 03.04.2019 у справі №909/63/18, від 17.04.2019 у справі №916/641/18, від 31.07.2019 у справі №916/2914/18, від 06.08.2019 у справі №912/2529/18, від 15.12.2020 у справі №904/82/19, від 27.07.2021 у справі №909/835/18.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26.01.1993 № 2939-XII (із змінами та доповненнями.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є, зокрема, здійснення державного фінансового контролю за ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України").
Відповідно до абз. 8 та 13 п.п. 4 п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 43 від 03.02.2016 (із змінами), Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про закупівлі; усуненням виявлених недоліків і порушень.
Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23 затверджено Положення про Західний офіс Держаудитслужби, згідно з яким у складі офісу утворено структурні підрозділи - управління у Волинській, Закарпатській, Івано-Франківській, Рівненській, Тернопільській, Чернівецькій та Хмельницькій областях. 
Таким чином, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області є структурним підрозділом Західного офісу Держаудитслужби, основне завдання якого - реалізація повноважень Офісу на території Тернопільської області.
Оскільки Держаудитслужба є компетентним органом, уповноваженим державою на здійснення функцій контролю за використанням коштів державного бюджету, зокрема для здійснення закупівель, а тому прокурором правильно визначено Західний офіс Держаудитслужби як особу, в інтересах якої він звернувся до суду за захистом інтересів держави на користь якого і повинно б здійснюватися стягнення в дохід держави за умови задоволення вимог прокурора.
Як вбачається з матеріалів справи, для вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в суді, відповідно до ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", Тернопільська обласна прокуратура звернулася з листом №15-127вих-24 від 16.02.2024 до Західного офісу Держаудитслужби з проханням надати інформацію, зокрема, про вжиті заходи правового характеру з метою захисту інтересів держави в частині допущених порушень законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції.
Листом від 12.03.2024 Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області повідомило Тернопільську обласну прокуратуру про те, що контрольні заходи у формі моніторингу закупівель, перевірки закупівель, державного фінансового аудиту та інспектування, під час яких вивчалася б процедура закупівлі UA-2021-02-02-008199-а, не здійснювалися та відповідно порушення не встановлювалися. Також Управління вказало, що позов про визнання недійсним договору №163 від 15.03.2021, укладеного між КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» і ПП «Файне місто» та застосування наслідків його недійсності, подаватись не буде. Щодо звернення з відповідним позовом прокуратури на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не заперечило. 
Отже, прокурором дотримано процедуру, передбачену статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", а саме: попередньо, до звернення до суду з позовом, повідомлено уповноважений орган про порушення інтересів держави, надано цьому органу розумний строк для звернення до суду. 
Щодо визначення прокурором в якості позивача Національної служби здоров`я України, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Правові засади діяльності Національної служби здоров?я України (надалі – НСЗУ) визначені, зокрема, Законом України “Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення”.
Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення про Національну службу здоров?я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 за № 1101, НСЗУ, зокрема, укладає, змінює та припиняє договори про медичне обслуговування населення, відповідно до Порядку укладення, зміни та припинення договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410.
Тернопільська обласна прокуратура звернулась до НСЗ України з листом від 16.02.2024 №15-128вих-24, у якому просила повідомити чи буде НСЗУ звертатись до господарського суду з позовом про визнання недійсним договору №163 від 15.03.2021, як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства, а також застосування наслідків недійсності правочину, якщо ні, то вказати причини. 
У відповіді від 22.03.2024 НСЗУ повідомило Тернопільській обласній прокуратурі, що правовідносини, які виникають між комунальними закладами охорони здоров`я та НСЗУ регулюються основами законодавства України про охорону здоров`я, Законом України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» та договором про медичне обслуговування населення, який укладається у порядку, визначеному постановою КМ України від 25.04.2018 №410. Також зазначила, що НСЗУ не може втручатися в адміністративну і господарську діяльність медичних закладів, якщо така діяльність не порушує права пацієнтів, в інтересах яких медичним закладом укладено договір. КНП є автономними суб`єктами господарювання і витрачають свої кошти відповідно до затвердженого власником фінансового плану. Кошти, одержані КНП від НСЗУ за договором є частиною доходу КНП, яку воно витрачає. Відповідно вказує, що зважаючи на норми положення про національну службу здоров`я України, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про оскарження результатів публічної закупівлі та укладення за її наслідками договору (т-1, а.с.115-116). 
Отже, апеляційним судом, виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства, встановлено, що Національна служба здоров`я України не є належним органом, що здійснює фінансування закупівель (про що зазначено в листі НСЗУ за № 8268/2-16-24 від 12.03.2024 (т. 1 а.с.115-116)) та не фінансує заклади охорони здоров`я, а здійснює оплату медичних послуг відповідним суб?єктам господарювання.
Відповідно до частини 2 статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. 
Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачу НСЗУ не належить право вимоги (неналежний позивач), оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи не порушено, що належним чином не досліджено судом першої інстанції.
За змістом правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 904/4203/20 пред`явлення позову неналежним позивачем або до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
З цих підстав апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України до КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" та до ТОВ "Файне місто" про визнання недійсним договору від 15.03.2021 за №163 та стягнення коштів у розмірі 954 750,00 грн.
Дана правова позиція викладена Верховним Судом в аналогічній справі № 921/386/23 у постанові від 10.02.2026. 
Щодо суті спору про визнання недійсним договору №163 від 15.03.21 про надання телевізійних (інформаційних) послуг, укладеного між КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» та ПП «Файне місто» та в подальшому стягнення з ПП «Файне місто на користь КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» 954 750,00 грн, а з КНП «ТКМЛ №2» кошти в сумі 954750,00 грн, одержані за рішенням суду стягнути в дохід держави колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
З аналізу правової природи відкритих торгів як способу забезпечення потреб замовника шляхом закупівлі товарів, робіт, послуг, ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення відкритих торгів, оформлення за їх результатом договору про закупівлю, є правочином, який може бути визнаний недійсним у судовому порядку з підстав недодержання при його вчиненні вимог, передбачених частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У випадку порушення вимог законодавства при укладенні договору про закупівлю, Закону України “Про публічні закупівлі”, такий договір може бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, тобто є оспорюваним. 
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Як зазначалося вище, за результатами проведення відкритих торгів між КНП «Тернопільська комунальна міська лікарня №2» та ПП «Файне місто» було укладено договір №163 від 15.03.2021, за умовами якого виконавець зобов`язується у 2021 році надати замовнику послуги, зазначені у специфікації, найменування послуг: за кодом ДК 021:2015:92220000-9: телевізійні послуги (інформаційні послуги), кількість та види яких зазначені у додатку №1 до договору, а замовник – прийняти і оплатити послуги, що здійснюються виконавцем згідно умов цього договору (т-1, а.с.36-42).
Згідно з п.1.3. договору кількість та вид послуг зазначені в додатку №1 до договору. 
Загальна вартість договору: 796000,00 грн без ПДВ (п. 3.1. договору).
Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунки за надані послуги проводяться на підставі підписаного уповноваженими представниками сторін акту здачі приймання наданих послуг, шляхом оплати замовником акту здачі-приймання наданих послуг пред`явленого виконавцем протягом 15 банківських днів з дати його підписання. 
Цивільні права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору надання послуг, що врегульовано
За змістом статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
На виконання умов договору, ПП "Файне місто" надало, а КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" прийняла послуги на загальну суму 954750,00 грн, що підтверджується актами здачі приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0000006 від 17.03.2021, №ОУ-0000008 від 07.04.2021, №ОУ-0000019 від 07.05.2021, №ОУ-0000029 від 07.06.2021, №ОУ-0000038 від 08.07.2021, №ОУ-0000050 від 20.08.2021, №ОУ-0000069 від 27.09.2021, №ОУ-0000083 від 29.10.2021, №ОУ-0000093 від 30.11.2021, №ОУ-0000100 від 14.12.2021 та №ОУ-0000001 від 14.02.2022 (т-1, а.с.52-62).
КНП "Тернопільська комунальна міська лікарня №2" здійснило оплату наданих послуг на загальну суму 954 750 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №302 від 17.03.2021 на суму 79 600 грн; №441 від 07.04.2021 на суму 79 600 грн; №638 від 07.05.2021 на суму 79 600 грн; №813 від 07.06.2021 на суму 79 600 грн; №972 від 08.07.2021 на суму 79 600 грн; №1245 від 25.08.2021 на суму 79 600 грн; №1455 від 28.09.2021 на суму 79 600 грн; №1658 від 29.10.2021 на суму 79 600 грн; №1852 від 30.11.2021 на суму 79 600 грн; №1946 від 14.12.2021 на суму 79 600 грн та №119 від 14.02.2022 на суму 158 750 грн (т-1, а.с.63-73).
Згідно зі звітом від 29.03.2022 про виконання договору про закупівлю №163 від 15.01.2021 сума оплати за договором становить 954 750,00 грн та проведена у повному обсязі (т-1, а.с.74-75). Отже, оспорюваний договір повністю виконаний сторонами без зауважень.
В обґрунтування позовних вимог прокурор покликається на те, що оспорюваний договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, статей 1, 5, 33, ч. 1 ст. 41 Закону України “Про публічні закупівлі”, при створенні умов, які унеможливили конкуренцію під час публічної закупівлі, а тому він порушує публічний порядок, як такий, що, суперечить інтересам держави і суспільства, а тому підлягає визнанню недійсним на підставі частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України та на підставі цієї ж ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, Прокурор просить застосувати наслідки недійсності правочину, на підставі ч. 1ст. 216 Цивільного кодексу України.
Здійснення відповідачем - 2 антиконкурентних дій прокурор обґрунтовує рішенням Адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.09.2023 №72/10-р/к у справі № 72/56-21 (т-1, а.с.81-90).
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.
Як передбачено ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Разом з тим, приписами ч. 3 наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Стаття 203 Цивільного кодексу України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Частинами 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).
Підставою для визнання такого договору недійсним є порушення передбачених законодавством правил проведення торгів, визначених зокрема, Законом України “Про публічні закупівлі”, та наслідком проведення яких фактично є дії сторін щодо укладення договору така правова позиція викладена в п.24 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.05.2023 року в справі №905/77/21.
Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.
Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.
Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.
Прокурор в обґрунтування позовних вимог покликається на частину третю статті 228 Цивільний кодекс України.
Частиною 3 ст. 228 Цивільний кодекс України встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. 
Таким чином, здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. 
Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, визначені положеннями статті 228 Цивільного кодексу України, відповідно яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (частина третя статті 228 Цивільного кодексу України).
Отже, зміст наведених норм свідчить про те, що законодавець відокремив порушення публічного порядку від інших підстав нікчемності правочинів та передбачив наявність умислу сторін (сторони) на незаконний результат, а також суперечність його публічно-правовим актам держави.
Проте, прокурор, звертаючись з позовом у даній справі про визнання недійсним договору та, посилаючись на приписи ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, жодними доводами та аргументами не довів наявності у сторін (сторони) умислу в настанні протиправних наслідків, як необхідної передумови для застосування цього правового механізму захисту порушеного права.
Окрім того, при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією зі сторін й повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині першій статті 62 Конституції України.
Визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників/виконавців) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили. (Правова позиція викладена постанові Верховного Суду в складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.08.2023 року в справі №904/3100/21).
Доказів притягнення учасників правочину до кримінальної відповідальності прокурором не надано.
Щодо тверджень прокурора про те, що спірний договір є таким, що завідомо суперечать інтересам держави і суспільства з умислу однієї сторони, з огляду на рішення органу АМКУ від 24.09.2023 через вчинення ПП «Файне місто» та і ПП «КТС-1» антиконкурентних узгоджених дій , суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Як зазначалося вище, Рішенням адміністративної колегії Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на ПП «Файне місто» було накладено штраф, який був сплачений. Вказане рішення не оскаржувалося і набрало законної сили.
Отже, суд приходить до висновків, що інтерес держави у підтриманні законності у сфері публічних закупівель відновлено шляхом накладення штрафу на учасників закупівель, які порушили законодавство про захист економічної конкуренції, та заборони таким учасникам брати участь у процедурах закупівель упродовж наступних трьох років (п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі").
Проте, лише сам факт вчинення вказаними особами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі, встановлений рішенням АМК, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсними як такого, що вчинено з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України).
Суд апеляційної інстанції вважає, що такі твердження прокурора не доводять, що зміст правочину та мета, з якою він вчинений, завідомо суперечать інтересам держави і суспільства, як це передбачено ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України. Прокурор, звертаючись з позовом про визнання недійсним договору на підставі ч.3 ст. 228 ЦК України, жодними доказами чи аргументами не довів наявності у сторін (сторони) антидержавного чи антигромадського умислу. 
Отже, доводи прокурора в апеляційній скарзі, що оспорюваний договір №163 від 15.03.2021 укладено з порушенням ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України (правочин суперечить інтересам держави і суспільства) є необґрунтованими. 
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що постановою Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 уточнено висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23 від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України, таким чином: «При визначенні підстав для застосування ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо). Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції» (п.105 постанови).
Водночас суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог, застосував ст. 230 Цивільного кодексу України та визнав недійсним договір №163 від 15.03.2021, як такий, що укладено під впливом обману.
Проте, суд апеляційної інстанції такі висновки місцевого господарського суду вважає помилковими. 
Згідно з частиною 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України однією із засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність.
Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Частинами першою, третьою статті 236 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим кодексом. 
Отже, принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, що їх викладає позивач у позовній заяві. 
З огляду на вказане, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. 
Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. 
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №914/3203/21 (п.18.1). 
З матеріалів справи вбачається, що прокурор не покликався на положення ст. 230 Цивільного кодексу України, прокурором не було подано до суду будь-яких заяв про зміну предмету позову чи уточнення позовних вимог. Окрім того, прокурор в апеляційній скарзі сам просить змінити мотивувальну частину рішення, не погоджуючись на кваліфікацію суду в контексті визнання спірного договору недійсним.
З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, оскільки самостійно вийшов за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно змінив правову підставу позову, оскільки застосував положення ст.230 Цивільного кодексу України як підставу для визнання недійсним оспорюваного договору так і в частині наслідків такої недійсності. Зазначені дії свідчать про недотримання судом принципу диспозитивності та порушення норм права, що є підставою для скасування судового рішення.
Отже, з врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Тернопільської обласної прокуратури необхідно відмовити, з підстав того, що прокурор жодними доказами чи аргументами не довів наявності у сторін (сторони) антидержавного чи антигромадського умислу відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України. 
Водночас апеляційна скарга ПП «Файне місто» є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.
Таким чином, з врахуванням викладеного, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, згідно з яким в позові слід відмовити повністю, оскільки змінювати мотивувальну частину, перекваліфікувавши визнання недійсним договору зі ст. 230 Цивільного кодексу України на ст. 228 Цивільного кодексу України правових підстав немає. 
Згідно з ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення та прийняття нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що по суті спору в задоволенні позовних вимог прокурору відмовлено повністю, тому судовий збір по розгляду спору в суді першої та апеляційної інстанції необхідно покласти на останнього. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд 
ухвалив:
1. Апеляційну скаргу ТОВ «Файне місто» від 16.07.2024 задовольнити.
2. В задоволенні апеляційної скарги Заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури від 11.07.2024 відмовити.
3. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.06.2024 у справі №921/234/24 скасувати повністю та прийняти нове рішення.
4. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
5. Витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на прокуратуру.
6. Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги Тернопільської обласної прокуратури залишити за прокуратурою. 
7. Стягнути з Тернопільської обласної прокуратури (46000, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Листопадова, 4; ЄДРПОУ 02910098) на користь ТОВ «Файне місто» (46001, Тернопільська область, Тернопільський район, м. Тернопіль, вул. Січових Стрільців, 1; ЄДРПОУ 30837029) 20819,10 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
8. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ. 
9. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України. 
10. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук 

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук