ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

15 травня 2026 року	Справа №160/2235/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), у якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.12.2025 №046350021429 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до заяви про призначення пенсії від 11.12.2025 в розмірі з урахуванням вимог ст. 28 ч. 3 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника – померлого чоловіка відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 18.12.2025 №046350021429 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника у зв`язку з відсутністю страхового стажу заявниці – 32 роки. З підставами відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника позивач не погоджується та вважає посилання, як на підставу відмови у призначені пенсії щодо відсутності достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, є помилковим, оскільки положення статті 36 цього Закону, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язують право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця. Позивач зазначає, що на момент смерті чоловіка, вона перебувала в зареєстрованому з ним шлюбі, та в жовтні 2025 досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, є непрацездатною особою. Позивач наголошує, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV. Позивач зазначає, що посилання відповідача як на підставу для відмови у призначенні пенсії на відсутність у заявника достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, є помилковим. На думку позивача, положення статті 36 зазначеного Закону, якими визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язують право на такий вид пенсії з наявністю у утриманця певного страхового стажу. Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
04.03.2025 до суду від представника ГУ ПФУ в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. За принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про призначення пенсії була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області. Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 18.12.2025 №046350021429 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 36 Закону №1058-IV, у зв`язку з відсутністю у заявника необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження виправлено по-батькові матері. Вік заявника - 60 років. Страховий стаж заявника – 24 роки 03 місяці 26 днів (при необхідних 32 роках). У зв`язку з вище викладеним, а також оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж, передбачений статтею 36 Закону №1058-IV, відповідач вважає, що ним на законних підставах прийнято рішення від 18.12.2025 №046350021429, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25.10.1985 укладено шлюб, прізвища після реєстрації шлюбу: ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 25.10.1985.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28.07.2023.
11.12.2025 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника за померлого чоловіка - ОСОБА_2 відповідно до Закону №1058-IV.
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 18.12.2025 №046350021429 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по втраті годувальника на підставі Закону №1058-IV. В обґрунтування прийнятого рішення зазначено, що відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається чоловіку (дружині), батьку, матері, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявністю страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 – не менше 32 років. Страховий стаж заявника становить 24 роки 3 місяці 26 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника – ОСОБА_2 , відповідно до статті 36 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю у заявника необхідного страхового стажу.
Вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає таке.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-IV.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 36 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Отже, зазначеною нормою закону визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Відповідно до частини 3 статті 36 Закону №1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Згідно з частиною 1 статті 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Таким чином, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому необхідною умовою для призначення вказаним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV. 
Статтею 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 років.
Згідно з пунктом 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.
Також надаються такі документи, зокрема:
документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;
документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;
свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;
документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
відомості про місце проживання.
Матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення позивача до пенсійного органу (11.12.2025) із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника вона досягла пенсійного віку (60 років), а отже набула статусу непрацездатності, а відтак мала право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Висновок відповідача, покладений в основу оскаржуваного рішення щодо відсутності у позивача достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, суд вважає помилковим, оскільки положення статті 36 Закону №1058-ІV, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язують право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця. 
Відповідно до положень частини 3 статті 36 Закону №1058-IV, ОСОБА_1 вважається непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника - її чоловіка ОСОБА_2 , відтак має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Інших підстав для відмови позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника відповідачем не зазначено, а рішення від 18.12.2025 №046350021429 не містить.
На підставі частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вказані критерії суд приходить до висновку, що рішення відповідача винесено необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; упереджено; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.12.2025 №046350021429 про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника.
Отже, рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 18.12.2025 №046350021429 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по втраті годувальника, є таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідність ОСОБА_1 документів була досліджена відповідачем поверхнево, неповно та не всебічно, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника від 11.12.2025, з урахуванням висновків суду.
Суд зазначає про передчасність вимог про призначення позивачу пенсії по втраті годувальника. Висновки про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника можуть бути зроблені відповідачем лише після повторного розгляду заяви ОСОБА_1 з дотриманням вимог чинного законодавства та висновків суду. 
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.12.2025 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
За наведених обставин позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1064,96 грн, що документально підтверджується квитанцією №8676-4110-4437-8253 від 30.01.2025. 
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають відшкодуванню витрати на сплату судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 532,48 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (адреса: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14099344) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.12.2025 №046350021429 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.12.2025 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у розмірі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар