Справа № 645/2282/26
Провадження № 2/645/2172/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

24 червня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі :
головуючого судді – Шарка О.П
секретаря судових засідань – Мухіна В.А.
розглянувши у відкритому у судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові в цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа – Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, третя особа – Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна, в якому просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування позовної заяви зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_1 . Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано в Державномукомунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації26.06.1998 року на підставі договору Дарування від 23 червня 1998 року, укладеному між їїчоловіком ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарована), посвідченому приватним нотаріусом Харківського міськогонотаріального округу Веселовою О.Д., зареєстрованому в реєстрі за № 1-1363, щопідтверджується реєстраційним написом на документі на право приватної власності, записв реєстровій книзі за реєстраційним № 324/56479.
ОСОБА_1 є чоловіком померлої ОСОБА_3 ,що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданимМосковським відділом записів актів громадянського стану м. Харкова 12.02.1993 року,актовий запис № 213.
На час смерті, ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 на час смерті дружини був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
15 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріусаХарківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. як єдиний спадкоємець першоїчерги за законом із заявою про прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_3 
11 березня 2026 року Постановою № 63/02-31 приватним нотаріусом Харківськогоміського нотаріального округу Харченко Л.Л. йому відмовлено у видачі свідоцтва про правона спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропущено строк для прийняття спадщини.
Позивач зазначає, що пропустив строк для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщиниз поважних причин, оскільки тяжко хворіє.З 31.03.2025 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні вКомунальному некомерційному підприємстві «Міська багатопрофільна лікарня №18»Харківської міської ради, куди був госпіталізований в зв`язку з посиленням болю у животі,слабкістю та нудотою. Після лікування та обстеження був виписаний з основним діагнозом:рак шлунку Т3N1M0, дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба II ст. 2 ст. ризик 3, щопідтверджується Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 34862.
З 04.04.2025 року по 24.04.2025 року ОСОБА_1 проходив додаткові обстеження
в ТОВ Медичний центр «Брігід», ТОВ «СІ ЕС ДІ ЛАБ», Комунальному некомерційномупідприємстві «Обласний центр онкології» (надалі – КНП «ОЦО»), що підтверджуєтьсямедичними висновками з цих закладів.
24.04.2025 року ОСОБА_1 був поставлений остаточний діагноз: рак шлункуТ3N2Mx четвертої стадії, больовий синдром, ракова інтоксикація. З цього часу ОСОБА_1 перебуває на обліку, спостерігається в Комунальному некомерційному підприємстві«Обласний центр онкології» та направлений для симптоматичного лікування, оформлення
медичної документації, адекватного лікування больового синдрому в ЛПЗ за місцемпроживання, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста з медичноїкарти хворого АК № 2510 в КНП «ОЦО» від 24.04.2025 року.
Згідно Клінічної настанови «Рак шлунку» Міністерства охорони здоров`я України,прийнятої на період з 02.01.2023 по 01.01.2028 року, рак шлунку 4 стадії — це запущенийонкологічний процес, при якому пухлина поширюється за межі шлунку, вражаючивіддалені органи (печінку, легені, очеревину) та лімфовузли. Основна мета лікування —продовження життя, полегшення симптомів, попередження та полегшення страждань, атакож підтримка якості життя пацієнтів та осіб, які здійснюють за ними догляд.
09.05.2025 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд у лікаря онколога за місцемреєстрації у Комунальному некомерційному підприємстві «Міська поліклініка №11»Харківської міської ради, було підтверджено злоякісне ураження шлунку, що охоплюєкілька суміжних локацій, больовий синдром та інтоксикацію організму, призначеноамбулаторне симптоматичне лікування у терапевта, спеціальне лікування призначено небуло через вік та загальний стан пацієнта, що підтверджується записом Лікаря онколога від09.05.2025 року в ЕСОЗ.З цього часу стан ОСОБА_1 погіршився, біль став сильним танеконтрольованим, крім того, загальна слабкість та нудота не дозволяли йому виходити здому, протягом червня-липня 2025 року вся терапія була направлена лише на зниженняінтоксикації, больового синдрому та відновлення сил організму хворого, догляд за ОСОБА_1 в цей період здійснювала дочка ОСОБА_4 .Таким чином, з 31 березня 2025 року до 31 липня 2025 року ОСОБА_1 не мавможливості звернутися до нотаріуса для прийняття спадщини.Тільки в серпні 2025 року покращення стану ОСОБА_1 дозволило йомувідвідати найближчого від його місця проживання нотаріуса та подати заяву про прийняттяспадщини після померлої дружини.Зазначене свідчить про важку, тривалу, невиліковну хворобу позивача, що на його думку, єповажною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 .
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним вище.
Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, надала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа — приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна про визначеннядодаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити. Зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази, що Позивач намагавсяскористатися наданим йому правом звернутися у шестимісячний строк донотаріуса з метою вчинення відповідної нотаріальної дії, Позивач незазначає, які у нього були перешкоди у поданні такої заяви, вищенаведенесвідчить про недоведеність поважності причин пропуску Позивачемстроку для подання заяви про прийняття спадщини.Згідно з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційномупідприємстві «Міська багатопрофільна лікарня № 18» Харківської міськоїради з 31.03.2025 по 07.04.2025.Доказів перебування Позивача на стаціонарному лікуванні у межах шестимісячного строку, за винятком періоду з 31.03.2025 по 07.04.2025, уматеріалах справи не міститься.
Третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, на виконання ухвали суду надала копію спадкової справи 112/2005 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 , яка є донькою позивача, пояснила, що батько тяжко переніс смерть матері, тривалий час хворіє, у зв`язку з тяжкою хворобою тривалий час проходив лікування, через що не мав можливості звернутися за оформленням спадщини після смерті матері, однак, наразі стан здоров`я кращий.. Також свідок зазначила, що вона здійснює догляд за батьком. 
Допитані у судовому засіданні у якості свідків – ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які є сусідами позивача підтвердили, що позивач тривалий час хворіє, стан його здоров`я незадовільний. 
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.
Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.
Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У ході судового розгляду встановлено, що  ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 03.02.2025складено відповідний актовий запис № 1491, місце державної реєстрації —Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові
Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щопідтверджується свідоцтвом про смерть від 03.02.2025 серія НОМЕР_2 .
Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на праві приватної власності.Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано в Державномукомунальному підприємстві Харківському міському бюро технічної інвентаризації26.06.1998 року на підставі договору Дарування від 23 червня 1998 року, укладеному між їїчоловіком ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарована), посвідченому приватним нотаріусом Харківського міськогонотаріального округу Веселовою О.Д., зареєстрованому в реєстрі за № 1-1363, щопідтверджується реєстраційним написом на документі на право приватної власності, записв реєстровій книзі за реєстраційним № 324/56479.
ОСОБА_1 є чоловіком померлої ОСОБА_3 ,що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданимМосковським відділом записів актів громадянського стану м. Харкова 12.02.1993 року,актовий запис № 213.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи 112/2005 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , на час смерті остання була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_1 на час смерті дружини був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину зазаконом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округуХарківської області Харченко Любові Леонідівни від 11.03.2026 № 63/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право наспадщину за законом на квартиру  АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , у
зв`язку з тим, що відповідно до ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України ним неподана заява про прийняття спадщини у строк до 31.07.2025, згідно звстановленим законом терміном.
Так, у відповідності до положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до положень ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.
Згідно положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до положень ст.ст.1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно положень ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України).
В той же час, відповідно до положень ст.ст.1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.
Відповідно до положень ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.
У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за законом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за заповітом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за законом.
При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача, щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку, та доведення поважності причин пропуску строку.
Як встановлено судом, позивач не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а на підставі ст.1272 ЦК України, звернувся до суду із позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи причини пропуску, важкою, тривалою, невиліковною хворобу позивача.
Разом з тим, відповідно до постанови Верховного Суду від 13.09.2023 усправі № 295/14178/21 (провадження № 61-13169 св 22) факт перебування налікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатисябезумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими уцьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання.
У постанові від 13.04.2022 у справі № 373/118/20 (провадження№ 61-20156св21) Верховний Суд дійшов висновку, що нетривале перебуванняпозивача на амбулаторному, а не стаціонарному лікуванні не є у розуміннічастини третьої статті 1272 ЦК України тими перешкодами, якіунеможливлювали звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняттяспадщини як за місцем знаходження спірного майна, так і за місцем свогопроживання.
З наданої медичної документації вбачається, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційномупідприємстві «Міська багатопрофільна лікарня № 18» Харківської міськоїради з 31.03.2025 по 07.04.2025.
Доказів перебування Позивача на стаціонарному лікуванні у межахшестимісячного строку, за винятком періоду з 31.03.2025 по 07.04.2025 року, суду не надано.
Позивачем не доведено поважностіпричин неподання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у період змоменту відкриття спадщини 31.01.2025 по 31.03.2025.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивач не довів наявність непереборних перешкод, які впливали протягом тривалого часу на можливість подання заяви про прийняття спадщини, відсутності об`єктивних перешкод для подання ним заяви про прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що позивач не довів існування поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак не підтвердив обґрунтованість заявлених вимог, тому, у задоволенні позову необхідно відмовити.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та враховуючи, що у задоволенні позову було відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 247, 263-265 ЦПК України та ст. 1272 ЦК України, 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа – Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Любов Леонідівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 03 липня 2026 року.

Головуючий суддя