Справа № 638/19797/25
Провадження № 1-кп/638/1124/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова в складі: 
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченої – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025221070001116 від 13.09.2025 відносно:
ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянки України, тимчасово непрацююча, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимої 23.04.2025 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік; 
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 у період дії воєнного стану, поширеного на території України, який введено в дію Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, повторно, 04 вересня 2025 року у вечірній час доби (точного часу під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим), перебуваючи в гостях у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 вийшов з будинку, за відсутності власника майна та сторонніх осіб, впевнившись що її дії залишаться непоміченими потерпілим та іншими особами, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade A35» об?ємом пам?яті 64 ГБ IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 2885, 40 грн., праску марки Tefal моделі Ultimate Pure FV9845EO, вартістю 3646,23 грн., що належать ОСОБА_5 , чим заподіяла потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 6531,63 грн (шість тисяч п?ятсот тридцять одну гривню 63 коп.), після чого з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_4 , повторно, 07 вересня 2025 року у нічний час доби (точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), перебуваючи в гостях у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , де в цей час у останньої також перебував в гостях ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_7 та ОСОБА_6 після спільного вживання алкоголю з ОСОБА_4 , заснули, за відсутності власника майна та сторонніх осіб, впевнившись що її дії залишаться непоміченими потерпілим та іншими особами, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон марки «Samsung» моделі «М21» об?ємом пам?яті 64ГБ ІМЕІ 1: НОМЕР_3 ; IMEI 2: НОМЕР_4 , вартістю 2200 грн., наручний годинник SKMEI 1416, вартістю 339,25 грн, наручний годинник SKMEI 1820, вартістю 390,75 грн., бездротові навушники ULEFONE Buds, вартістю 627,75 грн., грошові кошти в сумі 1000 гривень, купюрами по 200 гривень, що належать ОСОБА_7 , чим заподіяла потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 4 557,75 грн (чотири тисячі п?ятсот п?ятдесят сім гривень 75 коп.), після чого з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
У судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбачуваного ч. 4 ст. 185 КК України визнала в повному обсязі, все викладене в обвинувальному акті підтвердила, не оспорювала встановлені досудовим розслідуванням обставини і про обставини вчинення інкримінованих йому злочину пояснила так, як це викладено в цьому вироку, вину у вчиненні інкримінованого злочину повністю визнала, у вчиненому розкаялась.
Даючи оцінку показанням ОСОБА_4 суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 надали суду заяву про розгляд кримінального провадження за їх відсутності та згоду на розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та просили призначити покарання  ОСОБА_4 на розгляд суду. 
Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, просив урахувати обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме - щире каяття, в якості обставини, що обтяжує покарання, зазначив рецидив злочинів, вважав, що достатнім для виправлення обвинуваченої буде покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років.
Враховуючи, що ОСОБА_4 у судовому засіданні визнала свою вину у повному обсязі, не оспорювала обставини вчинення нею кримінального правопорушення, суд, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).
З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.
Обираючи міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_4 скоїла тяжкий злочин, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, раніше судима вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік. Відповідно до листа начальника Ізюмського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_8 . ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку Ізюмського РВ № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області з 14.07.2025 за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2025.
Обставинами, що пом`якшують покарання по справі є щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання по справі є рецидив злочинів, адже обвинувачена вчинила нове умисне кримінальне правопорушення, будучи 23.04.2025 звільненою вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
За таких обставин, для досягнення мети покарання визначеної ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для її виправлення, а також попередження вчиненню нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами.
Згідно положень ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. 
Крім того, у відповідності до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 “Про практику призначення судами кримінального покарання” у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 вчинила дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком, остаточне покарання їй слід призначити за правилами ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.04.2025 до покарання за даним вироком.
Запобіжний захід, обвинуваченій ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.
Підстави для застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. 96-1, 96-2 КК України – відсутні.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Питання про процесуальні витрати вирішити відповідно до ст. 122, 124 КПК України, які передбачають, що у випадку винесення обвинувального вироку, суд стягує на користь держави документально підтверджені витрати про притягненню експерта. Згідно довідок № 2538/25 та 2541/25 від 22.09.2025 про витрати на проведення експертизи, дані витрати становлять 420 грн. та 460 грн., що разом складають 880 грн., які повинні бути стягнуті на користь держави.
Керуючись ст. 368, 370, 374 КПК України, –
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року та остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Початок строк відбуття покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку виконання вироку суду, що набрав законної сили.
Запобіжний захід  ОСОБА_4  до набрання вироком законної сили не обирати.
Стягнути з  ОСОБА_4   на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 
Речові докази: праску марки Tefal моделі Ultimate Pure FV9845EO вважати повернутою потерпілому ОСОБА_5 згідно розписки.
Речові докази: наручний годинник SKMEI 1416, наручний годинник SKMEI 1820, бездротові навушники ULEFONE Buds вважати повернутими потерпілому ОСОБА_7 згідно розписки. 
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Засудженій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. 

Суддя ОСОБА_1