Дата документу 17.06.2026 Справа № 314/824/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 314/824/26 Головуючий у 1-й інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження № 22-ц/807/1267/26 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Гончар М.С.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Товстопятко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Корольова Дмитра Олександровича, на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого Товариства «Волна» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Корольова Д.О., звернулася до суду з позовом до Садівничого Товариства «Волна» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, просила суд визнати неправомірними дії Садівничого товариства «ВОЛНА» щодо відключення електропостачання садового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та зобов`язати СТ «Волна» відновити електропостачання садового будинку АДРЕСА_1 ; стягнути судові витрати.
Також, у березні 2026 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Корольова Д.О., сформувала в системі «Електронний суд» заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначала, що предметом позову у цій справі є визнання неправомірними дій СТ «Волна» щодо відключення електропостання садового будинку позивачки та зобов`язання відповідача відновити електропостачання садового будинку позивача.
Зазначає, що з 18.05.2025 ОСОБА_1 є членом СТ «Волна», що підтверджується протоколом загальних зборів СТ «Волна» № 180525/1 від 18.05.2025 року та членською книжкою. 
ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_2 , земельних ділянок площею 0,0922 га, (кадастровий номер: 2321582700:01:003:0041) та 0,047 га, (кадастровий номер: 2321582700:01:003:0044), що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування від 20.09.2023, зареєстрований в реєстрі за № 1712 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., та відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначений будинок підключений до мережі електропостачання через опломбовані засоби обліку.
Жодної заборгованості з оплати електроенергії та/або будь-яких інших порушень, встановлених Законом України «Про електроенергію», Правилами роздрібного ринку електричної енергії позивачка не має, як і жодної заборгованості зі спати членських внесків.
З жовтня 2023 року ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_2 , рятуючись від збройної агресії російської федерації та посилення ракетних обстрілів, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для їхнього життя та здоров`я, вимушена була виїхати зі свого житла у місті Запоріжжі до належного їй на праві власності садового будинку АДРЕСА_1 , розташованих на території СТ «Волна», у зв`язку з чим, подружжя отримали статус внутрішньо переміщених осіб.
Таким чином, наразі фактичним місцем проживання ОСОБА_1 та її чоловіка є адреса: АДРЕСА_3 .
Позивач наголошувала, що вона не отримувала жодного попередження про припинення постачання електроенергії як член СТ «Волна».
21.12.2025 голова СТ «Волна» Степаненко С.Г. засобами електронного зв`язку за допомогою месенджера Viber у загальному чаті членів товариства розмістив копію Протоколу зборів правління СТ «ВОЛНА» №20/12/25 від 20.12.2025, за змістом якого рішеннями загальних зборів було ухвалено:
п.1. Довести до відома всіх боржників, що за несвоєчасно сплачені борги, правління ухвалило рішення застосувати п. 7.5 статуту СТ «Волна» до боржників (Правління має повноваження відключити ділянку від електромережі та заблокувати в`їзд транспортного засобу на територію товариства…)
п.2. Найняти, та сплатити послуги спеціалізованої компанії з відімкнення кабеля живлення ділянок боржників від електромережі СТ «Волна».
22.12.2025 голова товариства Степаненко С.Г. засобами електронного зв`язку за допомогою месенджера Viber у загальному чаті членів СТ «Волна» виклав повідомлення про відключення ділянок боржників, зокрема ділянки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .
Таким чином, 22.12.2025 садовий будинок ОСОБА_1 № 9-а, що розміщений на земельній ділянці № НОМЕР_1 , на території СТ «Волна» протиправно відключено від електричної мережі.
Не погоджуючись з такими протиправними діями правління товариства, позивач вимушена була звернутися за захистом своїх порушених прав та інтересів до Вільнянського районного суду Запорізької області з відповідним позовом до СТ «Волна» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. 
12.02.2026 суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Капітонов Є.М., розглянувши матеріали позовної заяви, постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Садівничого Товариства «Волна» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, що підтверджується ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.02.2026 у справі № 314/824/26.
16.02.2026 року ОСОБА_1 особисто звернулася до голови СТ «Волна» Степаненка С.Г. з письмовою Вимогою про негайне відновлення електроживлення від 16.02.2026 року.
Проте, особисто отримати зазначену вимогу голова товариства ОСОБА_3 категорично відмовився, у зв`язку з чим, позивач вимушена була надіслати вказану вимогу від 16.02.2026 на офіційну юридичну адресу товариства поштою. Однак, зазначене поштове відправлення було повернуто відправнику за причин «Одержувач відсутній за вказаною адресою».
Вважає, що відкриття провадження у цій цивільній справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання до її садового будинку.
На думку заявника, ініціювання споживачем спору щодо порушення ПРРЕЕ є самостійною підставою для того, щоб позивача не відключали від електропостачання з підстав існування спору щодо правомірності припинення електропостачання.
Звертає увагу, що СТ «Волна» отримує електричну енергію від Садового товариства ветеранів Великої Вітчизняної Війни «Переможець», яким, в свою чергу, був укладений договір про постачання електричної енергії з АТ «Запоріжжяобленерго», як постачальником. Таким чином, споживання електричної енергії СТ «Волна» відбувається не напряму від постачальника електричної енергії, а через електроустановки СТ «Переможець».
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Корольова Д.О., просила суд вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Садівничого товариства «ВОЛНА» (ЄДРПОУ 25919135) в особі керівника Садівничого товариства «ВОЛНА» Степаненка Сергія Григоровича відновити електропостачання до садового будинку АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), з моменту постановлення ухвали суду та до набрання рішенням у справі законної сили.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Корольова Д.О. про забезпечення позову. 
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Корольова Д.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, а саме, вжити заходи забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Садівничого товариства «ВОЛНА» (ЄДРПОУ 25919135) в особі керівника Садівничого товариства «ВОЛНА» Степаненка Сергія Григоровича відновити електропостачання до садового будинку АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), з моменту постановлення ухвали суду та до набрання рішенням у справі законної сили.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо «тотожності вимог», та повністю проігнорував правові висновки Верховного Суду, викладені у аналогічній та релевантній постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 року у справі № 344/13201/23.
При цьому, суд першої інстанції посилається на постанови Верховного суду 2021- 2022 років (Постанова ВС від 22 вересня 2021 року справа № 754/16432/20 (провадження № 61-11597св21); Ухвала ВС від 25 січня 2022 року справа № 369/1538/21 (провадження № 61-956ск22), які є застарілими та нерелевантними до застосування пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі – ПРРЕЕ), оскільки рішення, на які посилається суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі, були ухвалені до винесення фундаментальної постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 року у справі № 344/13201/23, в якій ретельно та розгорнуто роз`яснено порядок застосування п. 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії як заборона на відключення за виключенням певних умов під час дії воєнного стану.
Зауважує, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 року у справі № 344/13201/23 ретельно та розгорнуто роз`яснено порядок застосування п. 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії як заборона на відключення за виключенням певних умов під час дії воєнного стану та Велика Палата, в решті решт, розв`язала питання ефективного процесуального механізму практичного застосування пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії.
Наголошує, що відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання за заявою споживача (обґрунтованою правом, визначеним абзацом четвертим пункту 7.11 ПРРЕЕ) за ухвалою суду про зобов`язання відновити електропостачання споживачеві, постановленої у порядку забезпечення позову.
Від представника СТ «Волна» - адвоката Черкашина І.І. на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, є безпідставними та необґрунтованими.
Вважає, що захід забезпечення позову не може бути тотожним позовним вимогам.
Посилається на те, що Верховний Суд в своїй постанові від 15.12.2021 при розгляді справи №758/2776/21 наголосив на тому, що забезпечення позову шляхом задоволення тотожних позову вимог - є грубим порушенням положень частини десятої статті 150 ЦПК України та не допускається.
Звертає увагу, що в п. 70 вказаної позивачем Постанови Верховного Суду від 11.02.2026 року у справі N 344/13201/23 прямо зазначено, що Велика Палата Верховного Суду «наголошує, що ця норма права, встановлена в абзаці четвертому пункту 7.11 ПРРЕЕ, є імперативною для суб`єкта постачання електричної енергії, якому належить право відключити споживача від електропостачання та відновити його».
Наголошує, що СТ «Волна» не є суб`єктом постачання електричної енергії. Відтак на відповідача не може розповсюджуватися обов`язок виконання пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії.
У позивача відсутнє право на отримання електричної енергії від відповідача, а у відповідача відсутній обов`язок постачання електричної енергії. У відповідача - СТ «Волна» відсутній належний правовий та договірний механізм для законного постачання/розподілу електроенергії на спірний об`єкт, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами. 
Вказує, що стороною позивача не доведено наявності у відповідача жодного чинного правового ланцюга електропостачання. СТ «Волна» не є надавачем послуг постачання електроенергії, товариство не укладало договору про постачання електроенергії з АТ «Запоріжжяобленерго», або з будь-яким іншим електропостачальником. Тобто, відповідач не є належним суб`єктом, який має законні та технічні передумови для здійснення постачання/розподілу електричної енергії на спірний об`єкт (який належить позивачу на праві приватної власності), - через відсутність договору постачання електричної енергії між товариством та електропостачальником, а також договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. 
Тобто, позивач в своїй заяві про вжиття заходів забезпечення позову (як і в тексті позовної заяви) фактично просить суд поновити стан, який не підтверджений належною правовою підставою. Адже, якщо попереднє підключення було неофіційним, без належного договору і поза легальною моделлю роздрібного ринку, то суду фактично пропонується не поновити порушене право, а легалізувати фактичне користування позивачем електричною енергією поза встановленою законодавцем процедурою.
Крім того, позивачка на сьогодні не є членом Садівничого товариства «Волна» і, відповідно, не має жодного права вимоги до Товариства. Так, Рішенням Загальних зборів Товариства від 10.05.2026 р. членство позивачки в Товаристві було припинено. Таким чином, на сьогодні позивачка не має статусу члена товариства і відповідно не має жодного права вимоги до Товариства як член Товариства.
Від ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Корольова Д.О., на адресу апеляційного суду надійшли додаткові письмові пояснення та заперечення на відзив відповідача на апеляційну скаргу, просить долучити їх до матеріалів справи № 314/824/26 та задовольнити у повному обсязі апеляційну скаргу ОСОБА_1 . 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позовна заява містить вимогу: «Визнати неправомірними дії Садівничого товариства «ВОЛНА» (ЄДРПОУ 25919135) щодо відключення електропостачання садового будинку АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та зобов`язати Садівниче товариство «ВОЛНА» (ЄДРПОУ 25919135) відновити електропостачання садового будинку АДРЕСА_4 ».
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо застосування заходів забезпечення позову за змістом є тотожними позовним вимогам, у зв`язку з чим суд відмовив в забезпеченні позову. При цьому, зазначив, що позиція суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду із вищезазначених правових питань: Постанова ВС від 22 вересня 2021 року справа № 754/16432/20 (провадження № 61-11597св21); Ухвала ВС від 25 січня 2022 року справа № 369/1538/21 (провадження № 61-956ск22).
Проте, погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
За змістом ст. 149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Положення цієї норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 76 ЦПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За частиною четвертою цієї статті заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.
При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу або іншим особам вчиняти певні дії.
Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесеності виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних законом інтересів учасників справи та інших осіб.
У разі звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі їх задоволення не вимагатиме примусового виконання, у цьому випадку має бути застосовано та досліджено таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття зазначених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах необхідно досліджувати, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
З урахуванням вимог, передбачених статтями 76, 77, 81 ЦПК України, при вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. При цьому законодавством не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет вірогідності, належності, допустимості та достовірності.
Отже, не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться в прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного спору.
Підстави застосування заходів забезпечення позову у спосіб, про який просять позивачі, були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду.
Так абзац четвертий пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) встановлює, що на час розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.
Отже, ініціювання споживачем спору щодо порушення ПРРЕЕ є самостійною підставою для того, щоб позивача не відключали від електропостачання з підстав існування спору щодо правомірності припинення електропостачання.
Підставою для незастосування заходів щодо припинення електропостачання споживачу є ухвала про прийняття позовної заяви, а відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.
За своєю суттю постачання електричної енергії передбачає доволі складну технологічну процедуру. Процес відновлення постачання електричної енергії споживачу постачальником та оператором розподілу систем є тривалим і у разі припинення постачання електричної енергії та встановлення судом безпідставності такого припинення, процедура відновлення постачання електричної енергії споживачу займе тривалий проміжок часу, що призведе до порушення прав споживача.
Мета застосування пункту 7.11 ПРРЕЕ збігається з метою забезпечення позову, а тому його реалізацію необхідно здійснювати в межах відповідного спору до ухвалення судового рішення по суті справи.
Вирішення питання щодо відновлення/припинення або обмеження електропостачання на підставі пункту 7.11 ПРРЕЕ здійснюється шляхом використання інституту процесуального права забезпечення позову, це буде відповідати завданням та основним засадам судочинства.
Окреме застосування пункту 7.11 ПРРЕЕ призводить до штучного подвоєння судових спорів у справах за позовами споживачів до електропостачальників, що не відповідає розумності строків розгляду справи судом та принципу процесуальної економії.
Отже, у випадку звернення споживача до суду за захистом своїх прав безальтернативним та найефективнішим для практичного застосування пункту 7.11 ПРРЕЕ є механізм забезпечення позову з огляду на зміст цієї норми права, а саме постановлення ухвали про заборону відключення електропостачання такого споживача на час вирішення справи про оскарження факту порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів.
Реалізація передбаченого пунктом 7.11 ПРРЕЕ права на збереження електропостачання на час вирішення судового спору між споживачем і електропостачальником через механізм статей 149, 150 ЦПК України сприяє зменшенню кількості справ позовного провадження між тими ж сторонами про той самий предмет, пришвидшенню розгляду, полегшує можливість примусового виконання та скорочує термін на захист прав споживачів.
Таким чином, споживач має право звернутися до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відключення електропостачання такого споживача на час вирішення справи про оскарження факту порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів.
Реалізація передбаченого пунктом 7.11 ПРРЕЕ права споживача на електропостачання на час вирішення судового спору з електропостачальником здійснюється шляхом забезпечення позову у вигляді заборони відключення електропостачання споживачеві на час розгляду цієї судової справи, якщо його заява обґрунтована саме цією нормою права.
Такий висновок викладено у постанові ВП Верховного Суду від 11.02.2026 у справі №344/13201/23.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Колегія суддів наголошує, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 260 ЦПК України, а саме, не містить належно викладеної мотивувальної частини. 
Так, судове рішення не містить мотивованої оцінка аргументів, наведених ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову, зокрема щодо реалізація передбаченого пунктом 7.11 ПРРЕЕ права споживача на електропостачання на час вирішення судового спору з електропостачальником шляхом забезпечення позову - зобов`язання Садівничого товариства «ВОЛНА» в особі керівника Садівничого товариства «ВОЛНА» Степаненка С.Г. відновити електропостачання до садового будинку АДРЕСА_1 , за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, Михайлівська територіальна громада, Садівниче товариство "ВОЛНА", що належить на праві власності ОСОБА_1 , з моменту постановлення ухвали суду та до набрання рішенням у справі законної сили.
Суд першої інстанції, не здійснивши мотивованої оцінки аргументів, наведених ОСОБА_1 , лише обмежився вказівкою, що заявлені позивачем вимоги щодо застосування заходів забезпечення позову за змістом є тотожними позовним вимогам.
Зважаючи на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 379 ЦПК України наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскарженої ухвали з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Корольова Дмитра Олександровича, задовольнити частково.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2026 року у цій справі скасувати. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 26 червня 2026 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: М.С. Гончар

Е.А. Онищенко